131 



1. Hithörande snäckor lefva helst på fuktiga och skuggrika 

 ställen och detta ju mörkare färg och ju mera hårighet de ega. 

 Gerna vistas de derföre bland buskar, ogräs och täta snår och krypa 

 oftast upp på växterna. De typiska arterna finnas företrädesvis i 

 mellersta och norra Europa, hvaremot de i Medelhafsregionen all- 

 männare arterna afvika mer eller mindre, antingen genom enkel 

 munsöm, genom en skarp köl, hvit färg o. s. v. Öfver 30 arter 

 äro beskrifna, af hvilka de allra flesta tillhöra södi^a och sydöstra 

 Europa. H. hispida är den enda, som tränger fram till högsta 

 norden, icke hos oss, der den finnes föga öfver mellersta delen af 

 riket, ej i Finland, der Sääksmähi är nordligaste punkten, vitan i 

 Ryssland, hvarest Miduendurff funnit den högt upp i Siberieu. I 

 Nordamerika ersättas dessa snäckor af ett hälft tjog arter, som höra 

 till den beslägtade gruppen Stenotrcma Raf. 



2. Redan Férussac (1819) och Studer (1820) sammanförde 

 dessa snäckor jemte dem, som här räknas till Eulota och Monacha, 

 till en grupp, hvilken den förre kallade Hygromanes ("de för fuk- 

 tighet svärmande"), den sednare Carthusianer-nunnor (efter H. car- 

 thusiana). Risso (1826) fördelade dessa emellan tre slägten Htf- 

 gromia, Helicclla och Theba. Ar 1837 blefvo de åter förda till- 

 samman, af Held till slägtet Fruticicola, af Charpentier till si. 

 HeJicella, af Beck till subgen. Bradyhana, hvaremot Hartmann 

 (1810) upplöste dessa i tre subgen. : TricJda, Monacha och Etdota, 

 med samma begränsning, som är följd i detta arbete. E. v. Mak- 

 tens och Albers sammanföra dessa tre grupper under Helds Fru- 

 ticicola. MöRCH använder för dessa snäckor Fitzingers namn Mo- 

 nacha såsom subgenus af Hygromia. 



13. Hcli\ strigella Dräp. 



Testa apcrfe umhilicata, depresso-gloliosa, striata, cinerco- 

 cornea, albido-cingulata (fugacissime pubescens) ; a nfr. 5 — 6, id- 

 timus antice descendens; aperfura lunato-rotundo.ta; peristoma 

 patulum, remote labiatum, marginibus approximatis. Diam. 14 — 15, 

 alt. 9 — 10 mm. 



Helix strigella Draparnaud Tabl. Moll. (1801) p. 84; Hist. Moll. 

 (1805) p. 84, t. 7, f. 1, 2. Nilsson Hist. Moll. Su. (1822) p. 23. 

 RossMÄssLER Iconogr. I (1835) p. 61, f. 9. Pfeiffer Monogr. Heliceor. 

 I (1848) p. 142. Friele Norske Moll. (1853) p. 13. Moquin-Tandon 

 Moll. Fr. n (1855) p. 204, t. 16, f. 14-17. Nord. & Nyl. Finl. 

 Moll. (1856) p. 9, f. 11. Westerlund Sv. Moll. (1865) p. 50; Syn- 

 opsis critica moll. (1870) p. 50. — Hygromia strigella Mörch Syn. 



9* 



