139 



l''6rekoBist och iitbrfilniiig. I Sverige har jag funnit denna 

 form vid Lund och Kristianstad i Slalne. 



Anm. Jag bar här, emot min vana, ordagrannt anfört Pfeiffers 

 diagnos, men har vid densamma icke haft att förändra en hokstaf efter 

 mina exemplar. För öfrigt tror jag med Stein (Die Schnechen u. Mu- 

 scheln Berl. p. 43) att denna af Pfeufer såsom art uppställda form en- 

 dast är en varietet af den proteiska H. hispida, men icke att det är den 

 otydligt kantiga, med en ljus gördel försedda sista vindningen, som ka- 

 rakteriserar den, utan att detta isynnerhet sker genom dess afvikande 

 mynningform. 



15. Helix liberta Westerl. 

 Testa snhäepresso-glohosa nitiduJa, soUdula, corneo-fusra vel 

 rubescens, stipra glaherruna (pilis ddrifis?), stihfns j)?7/s rar is hre- 

 vihus, vel etiam supra set is longis apice incnrvatis sat remotis hi- 

 spida; spira convexa; anfr. 5 — 5^1 2, convexi, teretes, forte accre- 

 scentes, ultimo a'»ipliato, fascia pellucida cvncto, pennltimo ter fcre 

 latiore qitniti antepiemiltiuut, ad sutitram, svpcriorem profwnde in- 

 curvato; ap er tu ra rotundato-liinaris, pcristomate intus snhinargi- 

 ■nato; umhilicus angitsttis, margine cotimiellari reflexiuscido ad 

 partem ohfectifs. Diam. 6 — 7( — 8), alt. 4—5 nwi. 



HeUx concinna Dupuy Moll. de Fr. (1847) p. 186, t. 8, f. 6. Mo- 

 quin-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 221. Pfeiffer Monogr. Heliceor. 

 IV (1859) p. 122 (nec Jeffreys !). — Helix sericea var. depilata Aug. 

 Gysser Moll. Bad. (1863) p. 12 (ex spec. orig.). — Helix sericea 

 MöRCH Syn. Moll. Dan. (1864) p. 18. WESTERLugD Sv. Moll. (1865) 

 p. 47 (nec Dr.). HeUx liberta Westerl. Synopsis critica moll. 



(1870) p. 54. 



Shalet plattadt klotformigt, svagt glänsande, tämligen starkt, 

 mörkt hornfärgadt, ofvan alldeles glatt (eller med snart affallande 

 hår?), under med korta glesa hår, på midten af siste vindningen 

 ett bredt hvitt band; spiran konvex; vindn. 5— B^/j, konvexa, 

 trinda, hastigt tilltagande, den siste utan tecken till köl, den näst 

 siste hvälfd, 2^/2 — 3 gånger så bred som den tredje, vid öfre söm- 

 men djupt inböjd; sömmen djup; nafveln trång, till en del betäckt 

 af den tillbakavikna spindelkanten; mynningen halfmåuformig eller 

 rundadt månformig, knappt bredare än hög; mttnsömmen enkel, 

 hvass eller med en högst obetydlig läppformig upphöjning inom 

 spindelkanten. 



Förekouist och utitrcdiiiiig. I Sverige har jag funnit två exem- 

 plar i en trädgård vid Lund i Skåne. I Danmark på Sjelland i 



