143 



gruppen Dihofhrion (efter de ivå gropar, som finnas bakom mun- 

 sömmen). 



18. Hflix bidens (Chemn.). 

 Testa ohtecte perforaia, inrhinato-glohosa, fuJv€Sccr)S, pelludde 

 cingulafa; anfr. 7^1^ — S; apcrivra depressa, trisinuato-hmaris, 

 lahro reflexo, intus hidentafo, extus hifovcolato. Diam. 8 — 9, alt. 

 5 — 6 mm. 



Trochus hidens Chemnitz Conch. (1786) p. 50, t. 122, f. 1052. - 

 Helix hidentata Gmeun Syst. Nat. (1768) p. 3612. Nilsson Hist. Moll. 

 Su. (1822) p. 14. RossMÄssLER Iconogr. I (1835) p. 65, f. 14. -- 

 Helix hidens Pfeiffer Monogr. Heliceor. I (1848) p. 151. Moquin- 

 Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 120, t. 10, f. 37—39. Westerlund Sv. 

 Moll. (1865) p. 48; Synopsis critica moll. (1870) p. 55. — Hygromia 

 lidens Mörch Syn, Moll. Dan. (1864) p. 17. — Petasia hidens We- 

 sterlund Coll. Typ. Moll. Su. (1868) n:o 32. 



Djuret har hufvud, hals och trefvare tätt och fint gryniga, 

 svartgrå, ,med två mörkare streck på sidorna från trefvarne till 

 manteln, hvilken är ljusgrå, svartpunkterad ; fotens bakre, temligen 

 spetsigt utlöpande, ända hvitgul, foten framtill svartbrun, på undre 

 sidan hvitgul; långs midten af nacken går en upphöjd linea. Ska- 

 lets vindningar, isynnerhet den siste, synas regelbundet svartfläckiga, 

 då djuret befinner sig derinom. Kårlekspilen är rak, förtunnad 

 mot spetsen, vid hvilken den är försedd med fyra raka, skarpa kan- 

 ter, två bredare och två smalare. 



Slcahd nedtryckt klotformigt, med mer eller mindre pyramid- 

 likt utdragen spira, hornbrunt, ofvan fint och tätt tvärstrimmadt, 

 svagt glänsande, under konvext, otydligt strimmadt, mera glänsande 

 och ljusare, sällan lika konvext på båda sidor; vindn. 7 — ^^/^, 

 långsamt tilltagande, den yttre svagt kölad, med ett hvitt genom- 

 sldnande baud på midten eller öfre tredjedelen ; sömmen vid myn- 

 ningkanten starkt nedböjd; nafveln ytterst liten, nästan betäckt af 

 den tillbakavikna spindelkanten; mynningen nedtryckt, sned, mån- 

 formig, till följe af de inom ytterkanten befintliga två tänderna tre- 

 bugtig ; munsömmen tillbakaböjd, utvändigt rödgul eller rödbrun, 

 invändigt med en (rödbrun eller) hvit läpp, på hvilken 2 alltid 

 hvita, trubbiga och starka tänder finnas, emot hvilka på yttre sidan 

 svara 2 små gropar. Den yngre snäeJcan har mycket ljusare, mera 

 genomskinligt och plattare skal samt tydligare köl på siste vind- 

 ningen. Under förstoring synes hela skalets yta, isynnerhet 2 — 3 

 vindningarne, vara betäckt med otaliga ovala, något halfmånlika, på 



