147 



SJcalet nafladt, platt, ofta hårigt, med 5 — 7, smala, långsamt 

 tilltagande vindningar, vid nafvel, sned, oregelbunden, ofta tandad 

 mynning, förtjockad, tillbakaböjd, med läpp försedd, ofta bugtig och 

 på yttre sidan intryckt munsöm. 



1. Hit hör ett litet antal bruna sten- och jord-snäckor, hvilka 

 isynnerhet förekomma under multnade löf i skogiga bergstrakter. 

 De äro hemma i södra Europa och på Kanariöarne och mycket få 

 af dem öfverstiga Alperna. Till Tysklands mellersta delar gå en- 

 dast två arter (Ht Jiolosericea och ohvoluta), hvilka äfven uppnå 

 Ungern, och af dem tillhör den ena t. o. m. Danmark, nemligen 

 Slesvig lefvande och Sjelland subfossil. 



2. Denna art, H. ohvoluta, är typen för gruppen Personafce 

 af HcUcodonta hos Fértjssac (Tabl. Syst. 1822), för slägtet IMico- 

 donta hos Risso (Hist, nat. Eur. merid. 1826), för slägtet Tripo- 

 nostonm Fitzinger (Syst. Verz. 1833), för slägtet Vortex Beck 

 (Ind. moll. 1837) och för slägtet Gonosfoma Held (Isis 1837). 

 Detta sista slägte hade dock ett betydhgt större omfång än de öf- 

 riga, ty det innefattade äfven hvad de förra författarns räknade till 

 subgen. Caracollina Ehrenberg (Beck anf. st.) och slägtet Isof/no- 

 Mostoma FiTziNGER, d. v. s. både de arter, som äro försedda med 

 mynningtänder och dem, som hafva köl. Båda dessa äro dock med 

 h varandra nära beslägtade, oaktadt den stora oHkheten hos extre- 

 merna inom gruppen, hvarföre i allmänhet Helds slägtnamn an- 

 vändes till sin hela vidd. 



20. Ilelh obvolulu Mijll. 

 Testa orhiculaia, utrinque plana, hntnnea, opaca, pilosa; 

 spira media concava; anfr. 6, angnsfi, convexiusculi, penultiimis 

 promimdus, ultimus compressus, antice vix desccndens, scrohintla- 

 tus; umhilicus apertus vel latus; ap er tur a ohtuse triangulär is; 

 peristoma refiexum, inttis liladnuin, laMatum. Diam. 12 — 13, 

 alt. 5 — 6 mm. 



Helix ohvoluta Muller Verm. Hist. II (1774) p. 27. Rossmässler 

 Iconogr. I (1835) p. 69, f. 21. Pfeiffer Monogr. Heliceor. I (1848) 

 p. 413. Moquin-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 114, t. 10, f. 26 30. 

 Jeffreys Brit. Conch. I (1862) p. 229. 



Djuret långt, smalt, maskformigt, brunt, beströdt med mycket 

 små hvita punkter; upphöjningarne på ryggen aflånga, oi'dnade i 

 rader ; trefvarne mycket långa och smala ; fotens bakre ända långt 

 och smalt utdragen, trekantig och kölad (Jeffr.). 



10* 



