154 



djupt inskuren eller crenulerad; hufvudet är skildt från foten såsom 

 hos Pupadae, bärande tvä fint crenulerade flikar, som hänga ned på 

 hvardera sidan om munnen, såsom en mask; en längsfåra sträcker 

 sig nedåt från munnen ; kroppen äi" så genomskinlig, att, då den 

 är utsträckt, nervknutar ne tydligen synas. Killien är en bred ki-ökt 

 skifva, strimmig både på tvären och längden, af hornaktig textur, 

 fästad straxt inom öfverläppen, med sin concava sida fint tandad 

 och i midten rundadt utdragen. Tnngmcmhranen af vanlig längd, 

 med 120 längs- och 35 (17 — 1 — 17) tvärrader hakar, midtelhakens 

 basaldel nästan fyrkantig, trespetsad, midtelspetsen kortare än basal- 

 delen och tunn, sidospetsarne små, sidohakarne af andi'a ordningen 

 6, tvåspetsade, öfvergående i de med flera småspetsar försedda un- 

 cini (Morse). 



Skalet utdraget äggformigt eller äggrundt tornlikt, tunt, ge- 

 nomskinligt, elastiskt, af hornhk struktur, grönaktigt hornfärgadt 

 eller gulbrunt, på tvären tätt finstrimmigt och försedt med temligen 

 glesa, tunna och färglösa lameller; sjnran konisk, mot spetsen något 

 trubbig; vinan. 4 — 5, konvexa, hastigt tilltagande, den siste upp- 

 blåst, af samma bredd, som de båda näst föregående tillsammans, 

 eller, hos yngre exemplar, af bredt konisk form, af samma längd, 

 som spii'an; sömmen djup; nafveln trång, men djup; mynningen 

 hälft äggrund eller rundad, med en liten månformig urringning 

 vid basen; munsömmen enkel, hvass, endast vid nafveln något 

 utåtböjd. 



Förekommer företrädesvis vid rötterna af björk- och vide-arter, 

 under förmultnande löf, isynnerhet vid vattendrag, men äfven på 

 fjellen i björkregionen (Nyl.), bland hasselbuskar (Lilljeb.), under 

 stenar (C. M. P.) o. s. v. Denna snäcka har förmåga att uthärda 

 både stark köld och stark torka. Sitt vinterqvarter tager den icke, 

 såsom de flesta andra, djupt ned i jorden, utan straxt under jord- 

 ytan, under blad, inuti ollonskålar eller tomma nötskal och till- 

 sluter mynningen blott med en tunn hinna (Goseld). I stark 

 sommartorka, då andra snäckor söka skydd i myllan, sitter denna 

 fästad på undre sidan af de alldeles förbrända löfven på marken 

 (Moese). i sina rörelser är den mycket hflig och behaghg, bär 

 vanligen skalet högt upp och svänger det hastigt omkring, liksom 

 en Physa. Enligt Morse' observationer och anatomiska undersök- 

 ningar är denna art ovovivipar, men intet af de många undersökta 

 individerna har i ovariet haft öfver 4 embryoner, hvaremot några 

 hafva blott haft två. 



