156 



Djuret slemmigt, Ijusgrått, med ryggen och de långa öfre tref- 

 varne mörka, fotens bakre ända mycket kort. 



Skalet äggrundt-kägelformigt, yngre horngult, äldre och större 

 mörkt, nästan svartbrunt eller svartgrått, något genomskinligt, tunt, 

 med något glesa, tväi"gående, af öfverhuden 1)ildade lameller, hvarje 

 lamell på midten utdragen till ett långt, rakt eller i spetsen krökt, 

 lätt aflfallande borst; spiran konisk, kort; vindn. 4*/2, konvexa, 

 nästan trinda, den siste lika bred, som de öfriga tillsammans; söm- 

 men djup ; nafveln mycket trång, men tydlig ; mynningen nästan 

 rund, endast nedtill svagt månformigt urringad ; munsömmen något 

 utvidgad och tillbakaviken, tunn, hinnaktig, mörk, på inre sidan 

 försedd med en tydlig ljus läpp ruudtomkring ; kanterna mycket 

 närmade h varan dra på mynningväggen. 



1. alhida Jeffr.: testa alba vel albida (sk. hvitt). 



— sublcevis Westerl.: testa costis obsoletis, anfr. 4, labro 

 roseo, spinis destituta (sk. med otydliga tvärribbor utan borst, 

 vindn. 4, mynningläpp rosenfärgad). 



VörekoDiuier på marken i skogar, der fuktigheten länge bibe- 

 hålles, under och på mossa (ss. Madotheca plathyphylla, Lopho- 

 colea bidentata, Plagiochila nemorosa och, enl. M. Tandon, isynner- 

 het Neckera viticulosa), under nedfallna våta blad, framför allt i 

 södra Sveriges bokhult, men äfven under affallna ek- och hasselblad, 

 under stenar och trästycken, vid foten af gamla murar och i mur- 

 springor. Den är särdeles svår att varseblifva, emedan jord och 

 blad äro fastade vid skalets borst och djuret dessutom vanligen 

 genast släpper sitt fäste, då det oroas, hvarföre man bör undersöka 

 de multnande bladen öfver en utbredd näsduk el. dyl., på hvilken 

 man efteråt torde finna de flesta exemplaren. Med rätta anmärker 

 Rossmässler att denna snäcka lätt kan tagas för ett fi-ökorn eller 

 frukten af en växt, isynnerhet, som den betydligt har utseende af 

 frukten hos Galium aparine. Enligt till Jeffreys lemnad uppgift 

 skall den i Tyskland krypa högt upp i träd, isynnerhet al, och då 

 begagna bladens fallande om hösten för att återvända till marken. 



Utbredning. I Sverige, prov. Shåne: vid Esperöd (Nilsson), 

 Akesholm och Ignaberga (Malm), Ringsjötrakten (J. A. W.), W. 

 Wram (Lilljeborg), Blommeröd (L. P. H.), Akeröd och Lefrasjön 

 (O. N.), Skäralid, Fogelsång, Reften, Dahlby hästhage, troligen 

 öfver hela provinsen; i Blelc. vid Bellevue nära Carlshamn, vid 

 Ronneby på många ställen, vid Sjuhalla (C. A. W.), Sölvesborg, i 

 planteringarne invid staden (v. Porath) ; på Öland i Ismantorps- 



