162 



sätern på Herfjeld intill 2500' ö. h. 1. albida på Ladegaardsön 

 (C. M. P.). I Danmark nära Gudhjem (Bk) samt flerestädes 

 (Lassens Cat., enl. Mörch) på Bornholm; ett enda exemplar från 

 Frederiksdal (Mörch). 



I Finland är denna snäcka ganska allmän, till och med i Lapp- 

 land, vidare utbredd öfver hela norra Europa, och i Asien genom 

 hela Siberien, Perm, Tobolsk, L-kutsk, Wilni, hela Amur och är 

 vid Petro-Paulowsk en af de 6 der förekommande landsnäckorna; 

 i N. Amerika finnes den blott på ön Kadjak, är för öfrigt på 

 andra sidan Atlanten ersatt af den nära beslägtade H. striate.Ua 

 Ant. I Europa förekommer den i kontinentens alla bergländer. 

 Finnes icke numera lefvande i England, men fossil i de östra 

 grefskapen. 



28. Helix rotmidata MtlLL. 



Testa äepressa, arctispira, hrunnea, macuUs ferrugineis, co- 

 stulato-striaia ; spira vix convexa; an fr. O^j^, planulati, ultimus 

 angulatus; ap er tur a lunaris. Diam. 5 — 6, alt. 2 mm. 



Helix rotundata Muller Verm. Hist. II (1774) p. 29. Nilsson 

 Hist. Moll. (1822) p. 20. Rossmässler Iconogr. VII (1838) p. 13, f. 

 454. Pfeiffer Monogr. Heliceor. I (1848) p. 105. Friele Norske 

 Moll. (1853) p. 17. Moquin-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 107, t. 10, 

 f. 9—12. Jeffreys Brit. Conch. I (1862) p. 218. Westerlund Sv. Moll. 

 (1865) p. 43; Synopsis critica moll. (1870) p. 60. — (Helix gothica 

 Linné Fauna Suecica?) — Discus rotundatus Mörch Syn. Moll. Dan. 

 (1864) p. 15. — Fatula rotundata Westerlund Coll. TyjD. Moll. Su. 

 (1868) n:o 26. 



Djuret betydhgt längre än skalets diameter, smalt, med huf- 

 vud, trefvare och kropp svarta, foten grå, med smutsgula punkter; 

 öfre trefvarne långa, mycket smala och cylindriska; foten framtill 

 afrundad, baktill långt och smalt utdragen. 



Skalet plattadt, på öfre sidan något hvälfdt, horngult, stundom 

 brunt, med i tvärgående rader ställda ljust rödbruna fläckar, tätt 

 och regelbundet på tvären grofstrimmadt, utom på förste vindnin- 

 gen, som i stället är fint grynig, på undre sidan något glänsande, 

 finstrimmigt, ofläckadt; vindn. 6 — 1, långsamt tillväxande, den siste 

 svagt kölad, nedom kölen mycket mera konvex än ofvau densamma ; 

 sömmen djup ; nafveln mycket vid ; mynningen sned, snarare rhom- 

 bisk än rundadt månformig; munsömmen enkel, hvass, ytterkanten 

 rak, mycket kortare än den jemnt bågböjda spiudelkauten. 



