167 



nen; i Westindien 35 sp. ; i södra Afrika och på Madagaskar 30 

 sp. ; på Kanariöarne, i norra Afrika, Syrien och IMincfre Asien 63 

 sp. ; i södra och sydöstra Asien 50 sp. ; på ögrupperna i östra och 

 sydöstra Asien 140 sp.; på Australiens öar, isynnerhet Nya Kale- 

 donien 60 sp. ; i sydöstra Eui'opa omki'ing 50 sp. ; i mellersta Eu- 

 ropa 5 sp. Af dessa sednare stannar en art (JB. detritus) i mel- 

 lersta Tyskland och en (B. fridens) i England, hvaremot de håda 

 andi^a (B. montanus och B. obsciirus) gå högt upp i Skandinaviska 

 halfön. Alla Europas egentliga Buhmus-former tillhöra det af Eh- 

 EENBERG Uppställda och af E. v. Mårtens adopterade slägtet Buli- 

 minus och den i norden förekommande gruppen NapcBUS (Ena). 



2. I sin Histoire naturelle des Senegal (1757) beskref den 

 celebre franske natui'forskaren Adanson en hten sötvattenmollusk 

 (en ApJcxa) från Senegambien under det nya genusnamnet le bulin 

 (Bulinus). Detta namn uppgifves dels vara ett afrikanskt lokal- 

 namn, dels hemtadt från Linnés Bulla fontinalis. Adanson brukade 

 annars älska betydelselösa namn både i växt- och dj m-riket och 

 säges ofta låtit tärningarne bestämma desamma för de nya slägten 

 och arter han beskref. Ofvanstående slägtnamn använder sedan 

 ScoPOLi i sin Introductio ad Historiam naturalem (1777) för flera 

 vidt skilda snäckor och i sina Delicise Florse et Faunas Insubricse 

 (1786 — 1788) för en annan helt olika (i nordligaste delen af S. 

 Amerika ymnigt förekommande) snäcka, tillfölje af dennas ythga 

 likhet med den Adansonska, och beskrifver han densamma såsom 

 ny under namn af Btdhniis licemastomus, ehuru den af Muller var 

 förut beskrifven såsom Helix oblonga. Scopoli skref emellertid 

 Bidinms (med m) *). Då Bruguiére (i Encyclopedie Méthodique 

 1789 — 92) efter mynningformen delade det gamla genus Helix i 

 två genera, använde han för det ena af dessa namnet Bulimus och 

 förde till detsamma en mängd både land- och sötvatten- samt hafs- 

 snäckor, således mollusker af helt olika skapnad och natur. Genom 

 Draparnauds reformation (Hist. Nat. des Moll. 1805) fick slägtet 

 en helt annan gestalt. Icke blott de för Heliceerna alldeles främ- 

 mande Limnseer och Physer, Auriculer och Melanier blefvo aflägs- 

 nade, utan äfven de genom skalen väl karakteriserade slägtena 



*) Denna afvikelse från Adansons namn, hvilket Scopoli tydligen 

 hade för afsigt att adoptera, är sannolikt uppkommen genom tryckfel, 

 ehuru etymologerna sedermera vilja finna förklaringen till Scopolis namn 

 i grekiska ordet j36v?.i,uog eller ^ovhfAiu, glupskhet eller oxhunger, af ^oiJ? 

 oxe, och h/AÖg, hunger. 



