171 



2. Bulimiiiiis obsciiriis (Mull.). 



Testa rimata, ovato-ohlonga, nitidula, fusca, pelliicida, obli- 

 que SHl)striata; anfr. 6 — 7, ultimus ^s longitudinis vix ccquans; 

 apertura ovalis; perisfoma expansum, albo-stiblahiatiim, mar- 

 gine columellari trevi, dilatato, patente. Long. 8 — 10 (11), diam^ 

 3^1 2 — 4 mm. 



Eelix ohscura Muller Verm. Hist. II (1774) p. 103. — Bulimus 

 ohscuriis Nilsson Hist. Moll. Su. (1822) p. 36. Rossjiässler Iconogr. 

 IV (1836) p. 46. Pfeiffer Monogr. Heliceor. II (1848) p. 124. Mo- 

 quin-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 291, t. 21, f. 5—10. Nord. & 

 Nyländer Finl. Moll. (1856) p. 30, f. 25. Jeffreys Brit. Conch. I 

 (1862) p. 237. — Ena ohscura Mörch Syn. Moll. Dan. (1864) p. 26. 

 Westerlund Sv. Moll. (1865) p. 61. — Buliminus obscurus Westerl. 

 Coll. Typ. Moll. Su. (1868) n:o 49; Synopsis critica moll. (1870) 

 p. 62. 



Djuret ganska litet, Letydligt kortare än skalet, ljusare eller 

 mörkare grått, vanligen med gulaktig anstrykning, under hvitaktig, 

 från öfre trefvarne går en mörk linea på hvardera sidan om nac- 

 ken ; öfre trefvarne nästan cylindriska, starkt divergerande, genom- 

 skinande, mycket fint chagrinerade ; foten mycket fint ocli oregel- 

 bundet fransad, framtill smal, baktill mycket bred. 



Slcalet äggrundt aflåugt, något bukigt, nästan omärkligt strim- 

 madt, för öfrigt slätt, temligen glänsande, tunt och geuomskinaude, 

 rödbrunt eller brungult; rindn. 6 — -7, konvexa, den siste utgörande 

 något mer än ^/3 af hela skalet; sömmen temligen djup, framtill 

 uppstigande; nafvclfåran jemnsmal; mynningen äggrund, genom 

 mynningväggen upptill nästan tvärt afbruten; nmnsöinincn utviken, 

 endast vid spindeln tillbakaböjd, invändigt med en mycket tunn, 

 glänsande, hvit läpp; ytterkanten bågböjd. 



— oblonga Westerl.: testa oblonga, anfr. 7 — l^j^ tardissime 

 accrescentes, peuultimus praäcedentem subsequans, sutura antice non 

 adscendens, apertura parva, oblonga, fissura umbilicalis minutissima ; 

 long. 11, diam. 3^2 vam. (sk. aflångt, vindn. 7 — 7^/2, mycket 

 långsamt tillväxande, den näst siste föga bredare än den föregående, 

 sömmen framtill icke uppstigande, mynningen liten, aflång, nafvel- 

 fåran mycket liten). 



Förekommer i löfskogar på stammar och grenar af bok, asp, 

 hassel m. m. eller på marken under multnande blad, på trästycken, 

 bland mossa vid trädens rötter o. s. v., i stenrösen bland nedfallna 

 löf eller under stenar, stundom på gamla vallar, mossiga murar, 



