198 



sillen" endast Cl. hiplicata Mont., Cl. plicafa Dr. och Cl. moesta 

 Fér. (från Beirut, Syrien). Då blir gruppen lika med gr. Lacini- 

 aria Hartm. eller gr. Elia H. & A. Ad. v. Vest räknar dess- 

 utom hit Cl. stabilis Zgl. (Banatet) med utbildadt månveck, men 

 blott ett öfre gomveck och öfre spindellamellen skild från spiral- 

 lamellen, samt Cl. critica Bielz och fallax Rossm. (från Sieben- 

 biirgen) med outveckladt månveck, 2 korta, oliklånga gomveck och 

 skild spindellamell. 



3. Clausilia biplicata (Mont.). 



Testa fusiformis, suhventrkosa, costulata, spira attenuata, 

 cervice basi in carinam comprcssa, hdcsccnti-cornca vd /(.rmginca; 

 anfr. 11 — 12; apertura pyriformis, hasi canalintlala; peri- 

 stovia continuum, solntum, reflcxum, suhlahiahon; lamella su- 

 per a longa, a sp)irali sejimcfa^ inf er a immcrsa; plica lunata 

 distincta, magna, semicirctilaris; pliccp. palatales sitpcrce 2, pone 

 dausilitnn convcr gentes. Lon g. 16— 17, diam. 4 ium. 



Tiirho hiplicatus Montagu Test. Brit. (1803) p. 361, t. 11, f. 5. — 

 Clausilia similis Rossjiässi,er Iconogr. I (1835) p. 77, f. 30. — Clau- 

 silia hiplicata Pfeiffer Monogr. Heliceor. II (1848) p. 469. Moquin- 

 Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 337, t. 24, f. 11, 12. E. v. Mårtens 

 Binnenmoll. Norv. in Malak. Bl. 1857 p. 94 Jeffreys Brit. Conch. 

 I (1862) p. 283. MöRCH Syn. Moll. Dan. (1864) p. 31. Westerlund 

 Sv. Moll. (1865) p. 82; Coll. Typ. Moll. Su. (1868) n:o 69; Synopsis 

 critica moll. (1870) p. 69. 



Djuret mycket föränderligt till färgen: gulgrått, Ijusgrått, stun- 

 dom svartaktigt, med två mörka streck från basen af de öfre tref- 

 varne långs nacken. 



Skedet spolformigt, utdraget, endast hos de mindre formerna 

 något bukigt, med smal, trubbig spira, temligen starkt, föga genom- 

 skinligt och knappt glänsande, gul- eller rödaktigt hornbrunt, stun- 

 dom nästan jerngrått, tätt ribl^adt, utom på de tre första vindnin- 

 garne, som äro släta; vindn. 11 — 12, temligen hvälfda, ofta med 

 små hvita fläckar tätt under sömmen, derigenom att, med korta 

 mellanrum, 2 — 4 närstående ribbor till en fjerdedel af deras längd 

 äro hvitaktiga; nacken starkare ribbad än den öfriga delen af skalet, 

 något sammantryckt, med en tydlig, ilnda fram till mynningkanten 

 gående köl längst till höger, der of van en parallel fördjupning och 

 längre upp en större uppsvallning; wyvningen päronforrnig, något 

 rhombisk, stundom temligen smal, med mynniugbugten upprätt, 



