199 



mycket högre än mynningkanterna; vid basen är en vanligen gan- 

 ska djup i"änna; mimsömmen sammanhängande, fri, tillbakaböjd, 

 hvitaktig; öfre S2nndeUamellen liten, sammantryckt, skild från spi- 

 rallamellen, den nedre stor, odelad, baktill böjd mot den öfre, stå- 

 ende långt inne i mynningen, framtill ofta begränsad af en läpplik 

 uppsvallning, som går från öfre lamellen ned till basalrännan ; 

 rummet emellan lamellerna är fullkomligt slätt, liksom inre sidan 

 af yttre mynningkanten ; månveehet smalt, men tydligt, starkt båg- 

 böjdt ; spindelvechet knappast märkbart invid basalrännan ; öfre 

 gomvechcn 2, starka, det öfversta parallelt med sömmen eller van- 

 ligen med båda ändarne något uppåt böjda, går uuder och knappast 

 märkbart förbi månvecket, det nedre, som på veustra sidan mycket 

 divergerar från det förra, går nästan fram till månvecket ; clausi- 

 lium smalt, nedtill afrundadt. 



1. sordida Ziegl.: minor, anfr. 10 — 11; long. 12 — 13, diam. 

 37i vnm. (sk. mindre, vindn. 10 — 11; längd 12 — 13, bredd 

 3 Va mm.). 



3. alhina, pallidissime virenti hyalina (sk. mycket ljusgrönt, 

 nästan hvitt). 



Dextrorsa (sk. höger vridet). 



Förckouimer vid rötterna och under barken af gamla träd, i 

 mossa o. dyl. i busksnår och under häckar, på och nedanför gamla 

 murar o. s. v. Djuret är trögt och overksamt. Det föder lefvande 

 ungar. 



Utbrediiiiig. I Sverige endast i Sliåne: vid Esperöd (C. R.), 

 högst ymnig vid Öfvedskloster och i skogen vid Blommeröd (L. P. 

 H.). Från Öfvedskloster äro äfven de upptagna varieteterna och 

 den högervridna formen. I Norge är ett ex. taget vid Mänger 

 nära Bergen af prof. Saes (ex. förvaras i Kristiauia zool. museum 

 enl. C. M. P.). I Danmark på Sjelland: Kjöbenhavu i Botanisk 

 Have under almhäcken ymnig (O. Mörch), i Basnäts Have ymnig 

 (Stb.), i Eskemoseskov (Lassen enl. Mörch), Frederikslund vid 

 Helte sälls. (C. M. P.); på Möen: Store och Lille Khnt (C. M. P.). 



I Schwaben, Bayern, Wiirtemberg, Sachsen och Galizien är 

 denna snäcka nästan den allmännaste arten inom slägtet, i norra 

 Baden mycket ymnigare än i södra, sällsynt i Siebenbiirgen (der 

 blott finnes en mycket stor och tjock form: till 24 mm. 1., 5, g mm. 

 br.), Ungern, Böhmen (vid Karlsbad), Kärntlien och Schweitz, synes 

 saknas i Steyermark och Krain. Är för öfrigt spridd öfver hela 

 Tyskland (h. o. d. sällsynt, såsom i Mecklenburg, i prov. Preussen, 



