212 



mis, postice semper furcata; calUis palatalis margini suh- 

 parallelus; plica palatalis supera vix vél paullo ultra lunellam 

 distindani produeta, sulcolumcllaris vix emersa; clausilium an- 

 tice excavatum, infra oblique truncatum, marginibus laieralihus 

 leviter arcuatis, fere parallelis. Long. 12 — 14, diam. 3 — 5^2 '^'>vi- 

 Apert 2^1^ — 5 mm. longa, 2 — 5^2 ^^^^^- If^ta- 



Clausilia pumila (Ziegl.) Rossmassler Iconogr. IV (1836) p. 15, f. 

 259. Pfeiffer Monogr. Heliceor. 11 (1848) p. 474; IV (1859) p. 772 

 A. ScHMiDT Krit. Claus. (1857) p. 41, f. 122-129. Mörch Syn. Moll 

 Dan. (1864) p. 32. Westerlund Sv. Moll. (1865) p. 83; Coll. Typ 

 Moll. Su. (1868) n:o 71 ; Synopsis critica moll. (1870) p. 74. — Clau 

 silia Uneolata Malm Göteb. Vet., Vitt. Samli:s Handl. II (1851) p 

 128; III (1855) p. 135 (nec Held!). — Clausilia rugosa var. pumila 

 LiLLjEBORG Öfvers. af K. Vet. Akacl. Förh. 1858 p. 9, 10, t. 111, f. 

 2-5. 



Djuret ljust blågrått eller gulgrått, stundom svartaktigt grått, 

 med rygg och trefvare mörkare. 



Skalet spolformigt klubblikt, vanligen nedtill temligen tjockt 

 och bukigt, upptill utdraget i en smal spira, tätt tvärribbadt, utom 

 de tre öfversta vindn., som äro glatta, glänsande och ljusare, van- 

 ligen mörkt, rödbrunt med jerngrå anstrykning, stundom ljust, 

 horngult, oftast med talrika hvita strimmor under sömmen; vindn. 

 10 — 13, något konvexa, de 4 första nästan lika, 6:e och 7:e obe- 

 tydligt, de följande långsamt tilltagande; nacken lika strierad, ned- 

 till starkt sammantryckt, längst till höger med en temligen hög, 

 något böjd, till mynningkanten löpande köl, derofvan en parallel, 

 vanligen djup fåra och längx"e ned en svagare uppsvallning; myn- 

 ningen vanligen rundadt päronformig med otydlig basalränna, min- 

 dre ofta utdraget päronformig med basalrännan tydlig ända fram 

 till kanten; munsömmen något tillbakaböjd, hvit; Öfre spindel- 

 lamellen låg, än förenad med, än skild fi'ån spirallamellen, den 

 nedre djupt inuti mynningen, alltid bildad mer eller mindre likt 

 ett X, d. v. s. med två bakåt och två £i'amåt riktade grenar; de 

 två bakre grenarne saknas aldrig, endast någon gång kan den öf- 

 verste bakåt vara mindre tydUg än den nedre ; de båda främre gre- 

 narne äro än lika skilda, som de bakre, än blifva de, genom den 

 nedre grenens böjning nästan parallela och löpa ut i yttersta kan- 

 ten, än äro de korta och nästan sammanflytande på mynningkan- 

 ten; rummet emellan lamellerna har vanligen ett eller två veck; 

 öfre gomvecket parallelt med sömmen och går mycket tydligt fram- 



