219 



för öfrigt temligen allmän i sydöstra delen af provinsen (C. G. A.) ; 

 Jemtland: vid Alsen (W. Meves enl. ex. i riksmuseum). I Balarne 

 äro de anförda varieteterna tagna. I Norge har jag år 1S68 tagit 

 några exemplar vid Kristiania, förut der funnen af Friele att döma 

 efter hans beskrifniug på Cl. rugosa (Norske Moll. p. 25). På ön 

 Svinvär har prof. Nilsson år 1816 tagit en Clausilia, som han 

 upptager såsom Cl. rugosa y och beskrifver sålunda: Cl. testa ma- 

 jori subventricosa brunnea, nitida, minutissime striata; plicarum 

 columellse interstitio pliculå solitariå obliquå. Denna snäcka synes 

 hafva varit antingen Cl. pumila eller snarare Cl. dubia. I Dan- 

 mark: önMöen ("von 2 Fuudorten 13—14 Millim. laug, 3 Mil- 

 lim, diok": A. ScHM. anf. st. p. 41), ön Bornholm (Liebmann enl. 

 Möech). 



Utom Sverige, Norge och Danmark finnes denna art i Finland 

 (Mentzälä: riksmusei saml.. Frugård? :^ Cl. pHcatula var. Nord. & 

 Nyl. anf. st. p. 35?), Lifland, Polen, Ungern, Siebenblirgen, Gali- 

 zien, Banatet, Serbien, Kroatien, Dalmatien, Mälu-en, Böhmen, 

 Ki\ain. Kärnthen och nästan alla öfriga delar af Tyskland, utom 

 norra låglandet, Tyrolen, Schweitz, Frankrike i södi'a och östra 

 bergtrakterua (på Montblanc ännu vid 2000 meters höjd), Belgien 

 och England (Northumberland, Durham och Oxfordshire). 



Anm. Från Cl. pumila och dess ofvan upptagna former skiljer sig 

 Cl. dtihia genom sin finare striering, sitt mycket långsamt mot spetsen 

 afsmalnande skal, som således icke har den förres klubblika form och 

 smala spira, derigenom att vindningarne mycket tydligt tilltaga i höjd 

 från och med 3:e eller 4:e, då hos Cl. pumila de 6—7 öfversta bruka 

 vara nästan lika höga, genom sin framtill tvåknöliga nedre spindellamel 

 och sin med spirallamellen alltid förenade öfre lamell, genom öfre gom- 

 vecket, som knappast går framom månvecket o. s. v. 



10. Clausilia parviila Stud. 



Testa cylindrico-fusifornris, suhtilifer striafnja, niUdicla, ce- 

 rasina vel cerasino-fusca, raro-strujiJlata; spira sensim attcnuafa, 

 apice aciitmsctila ; a nfr. 9 — 13, convexiusculi, sutnra disfincta, 

 interdum albida, conjuncti, ultimus mde a lunella suhtijiter cosfu- 

 lato-striatus, basi carinatus; aj) er fur a pyriformis ; per i st o ma 

 continuum, soluium, reflexiuscuhtm , alb/do-fuscujum ; sinuhis me- 

 diocris, erectus; lanieUa supera parvula, cum spirali conjuncta, 

 in/era profunda raro anfice sub/urcata rd delfoideaj interla- 

 mcllare Iceve, interdum unipUcatulum; callus påla t alls su- 



