220 



pra validus , margini suhparallelus ; plica påla t al is supera 

 conspicua, ultra lunellam distinctam incurvatamque produda, 

 inf era valida, suhcolumellaris antice paullulum incurvata, vix 

 emersa; clausilium antice oblique cuspidatum. Long. 9, diam. 

 2 mm. Ap. 2 mm. longa, Pj^ mm. lata (Schm.). 



Helix parvula Studer in Coxe trav. III (1789) p. 131 (nomen). 



— Clansilia parvula Studer Kurz. Verzeichn. (1820) p. 89. Ross- 



MÄssLER Iconogr. VII (1838) p. 23, f. 488. Pfeiffer Monogr. Heliceor. 



II (1848) p. 462. Moquin-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 330, t. 25 



f. 1-5. 



Djuret mörkgrått, hals och trefvare svartgrå, fotsulan ljusgrå 

 (Pfeiif.). 



Skalet cyliudriskt spolformigt, mycket fiut strimmadt eller nä- 

 stan slätt, endast på nacken tydligt strieradt, glänsande, mörkbrunt, 

 med få grå streck vid sömmen (efter djurets död blir skalet mycket 

 snart violettgrått) ; spiran småningom afsmalnande; vindn. 9 — 12, 

 plattade, förenade genom en mycket fin, men tydlig, ofta hvit söm, 

 den siste från sidorna sammantryckt, med nackköl längst ned till 

 höger, nedom en rätt djup nackfåra, li vilken upptill begränsas af 

 en upphöjning, liksom af en andra nackköl; mynningen päronfor- 

 mig, tämligen smal, gulbrun; munsöinmen sammanhängande, fri, 

 tämligen framstående, något tillbakaviken ; ynynninghugten medel- 

 stor, upprätt; öfre spindellamellen liten, sammanhängande med spi- 

 rallamellen, den nedre långt tillbakadragen, enkel, bågböjd, fram- 

 till vanligen afslutad med en knöl, sällan med 1 — 2 korta veck, 

 hvilkas mellanrum då oftast är fyldt; interlamellare slätt, sällan 

 med ett litet veck; gomvall' en upptill stark, nästan parallel med 

 mynningkanten ; öfre gomvecket går framom det tydliga, krökta 

 månvecket; hasalvalken djupt inne i mynningen, hög, hvit, glän- 

 sande, böjd mot höger; spindelvecket föga djupt; clausilium nedtill 

 snedt tillspetsadt (Tyska ex.). 



Pörckouinicr nästan endast i berg- och högland, oftast i stor 

 mängd på samma ställe, på klippor och gamla ruiner, på stammarne 

 och rötterna af bokar, under stenar, mossa och affallna blad. Ska- 

 let vittrar fort och blir då violettgrått. 



Utbredning. I Danmark på Jylland i Marselisborgs skog äro 

 2 exempl. tagna af Lassen enl. Möroh. 



Finnes på Lombardiska Alperna, i norra Tyrolen och Vorarl- 

 berg, sällsynt i Krain och Kärnthen, h vilka länder den sannolikt 

 icke mot öster öfverskrider, i hela Schweitz, erkehertigd. Österrike, 



