232 



springa, glatt eller fiustrimmigt (sällan ribbadt) ; vindn. 5 — 9, af 

 hvilka den siste är knappt större, ofta mindre än den nästföregå- 

 ende, alla långsamt tilltagande; mynningen liten, rundad eller halffc 

 äggformig oftast försedd med tänder och veck ; munsömmen tillbaka- 

 viken, ofta invändigt med läpp, kanterna nästan lika höga, icke 

 sammanlöpande, men stundom förenade genom en fin valk af hvit- 

 aktig emalj på mynningväggen. 



1. De egenthga och större Pupae vistas bland affallna löf, på 

 mossa, under multnande trästycken, under bark, isynnerhet på sten- 

 bunden mark, bland klippor och bergsskrefvor. Somhga arter äro 

 särdeles talrika på kalkberg. Alla äro växtätande djur, som lefva 

 på små örter, mossa, lafvar, rottrådar, multnande blad o. s. v. 

 De flesta arterna lägga ägg. Då tiden dertill är inne, nedgräfva 

 de (enl. Moq.-Tand.) sin kropp och en del af skalet i jorden och 

 bilda der en liten sned fördjupning, hvaruti de lägga äggen, som 

 äro 10 — 15 till antalet, klotrunda eller äggformiga och omgifna af 

 ett hinnartadt skal. Några smärre arter äro ovovivipara (föda lef- 

 vande ungar), ss. Pupa ci/Jinclracea och P. ii/usconon. På Vest- 

 indiens öar finnas de största arterna (t. ex. P. flirji^dUs Féb., längd 

 44 mm., diam, 14 mm., P. dccumana Fér., längd 44 mm., diam. 

 21 mm.) och många bland dem pråla med lysande färger. I för- 

 hållande till dessa äro de europeiska obetydliga. De vestindiska 

 arterna tillhöra nästan alla gruppen SttophUi Alb. och äro tjocka, 

 ofta hvitspräckliga samt synas vid vestindiska hafvets kuster spela 

 samma rol, som gruppen Xerophila af Helix vid Medelhafvets. De 

 små grupperna Gihhula, Gonidomus, Faula äro nästan uteslutande 

 afrikanska, isynnerhet från södra Afrika och lie de France, samt 

 gruppen Charadrobrla hufvudsakligen från Madeira (en enda art, 

 P. anglica Fér., fins i Europa). Gruppen CyHndrus (7 sp.) till- 

 hör södra Asien och gr. Leueochila (10 sp.) Nordamerika. Arterna 

 af gr. Pupill a hafva sitt centrum vid Alperna, men flera gå högt 

 mot norden, isynnerhet upp i mellersta Tyskland; till England gå 

 P. cylindracea, anglica och miiscorum, till Danmark, Sverige och 

 Norge P. cylindracea och muscorum, till Finland och den högre 

 norden blott P. muscorum. Den nära beslägtade gr. Orcula (6 sp.) 

 tillhör Pyrenéerna, Alperna och Kaukasus. De minsta Pupafor- 

 merna (vanligen alla förda till gr. Vertigo) lefva i fuktig mossa, 

 under multnande blad, vid foten af eller på murar och klippor, vid 

 trädrötter o. s. v., men äro i allmänhet mera undangömda och fly 

 solljuset mera än de stora Pupae, äfvensom de fordi-a mera fuktig- 



