248 



och Stenkumla (enl. Lindström); i O.Götl. nära kanalen vid Spel- 

 linge i V. Hargs s:n (enl. ex. i d:r GoÉs' saml.). 



Utom Sverige är denna art fnnnen vid Aschersleben, vid den 

 nordligaste trädsamlingen på Bullerberg nära Halberstadts bangård, 

 störst inom Arnsteins kyrkoruiner på Harz, äfvensom MöiiCH upp- 

 gifver den för Danmark, men på mycket lösa grunder ("Lassen 

 mener af Melchior at have faaet et Exemplar fra Knutheuborg paa 

 Lolland"). Gällenstein uppgifver den såsom mycket sällsynt vid 

 Satnitz i Kärnthen och Gredler såsom förekommande på många 

 ställen i södra Tyroleu, men det är ganska sannolikt att dessa lo- 

 kaler tillhöra Moq.-Tandons Ycrtigo nmscorum (=: minutissima) y 

 dentiens. 



4. Pupa uiiuiitissiiua Hartm. 



Testa cylindrica, eleganter et confertim costulato-striata, cor- 

 nea; anfr. 5 — 6, convexi; ap ert ur a oUongo-semiclrcularis, eden- 

 tula; peristoma reflexiusculum , tenue. Long. vix 2, diam. 

 ^/3 mm. 



Pupa muscorum Draparnaud Tabl. Moll. (1801) p. 56. — Pujja 

 minuta Studer Verzeichn. Schw. Conch. (1820) p. 89 (sine charact.). 

 — Pupa minutissima Hartmann in Neue Alpina (1821) p. 220, t. 2, 

 f. 5. RossMÄssLER Iconogr. I (1835) p. 84, f. 38. C. IIartman Neri- 

 kes Moll. (1864) p. 6. Westerlund Synopsis critica moll. (1870) p. 

 86. — Vertigo muscorum Moqutn-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 399, 

 t. 28, f. 20—24. — Vertigo minuta Westerlund Sv. Moll. (1865) p. 

 70; Coll. Typ. Moll. Su. (1868) n:o 57. 



Djuret ljust blågrått, på halsen mörkast, med fotens undre 

 sida, isynnez'het längst baktill, nästan ofärgad, i öfrigt fullkomligt 

 som hos P. pygmsea, men smärtare (Hartm.). 



Skalet djupt nafladt, jemnbredt cylindriskt, med längre eller 

 kortare spira, trubbigt, genomskinligt, tunt, glänsande, ljust horn- 

 färgadt eller rödaktigt gult, med regelbundna, tätt stående tvär- 

 ribbor (stundom mycket fint strimmigt); vindn. 5 — 6, starkt hvälfda, 

 de tre sista nästan lika breda, den siste bredast vid mynningen, 

 bakåt afsmalnande, de öfriga fullkomligt jemnbreda, skilda af en 

 djup, framtill uppstigande söm; mynningen rundadt äggformig, 

 utan tänder, utan gomveck, hksom nästan utan valk tvärsöfver 

 nacken ; munsömmen mycket svagt tillbakaböjd, ytterkanten starkt 

 utböjd från mynning väggen, sedan jemnt bågformig, öfvergående i 

 den upptill räta spindelkanten. 



