252 



Nord, & Nyl. Finl. Moll. (1856) p. 40, f. 32. Mörch Syn. Moll. Dan. 

 (1864) p. 28. Westerlund Synopsis critica moll. (1870) p. 88. — 

 Vertigo edentula Kossmässler Iconogr. IX, X (1839) p. 28, f. 646. 

 Moquin-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 402, t. 28, f. 28-30. Jeffreys 

 Brit. Conch. (1862) p. 268. — Vertigo columeUa v. Wallenberg pr. p. 

 Malak. Blätt. V (1858) p. 102 ; Moll. Lapp. Lul. (1858) p. 25. Hart- 

 man Ner. Moll. (1864) p. 6; Öfvers. af Vet. Akad. Förh. 1866 p. 384. 

 Westerlund Sv. Moll. (1865) p. 68; Coll. Typ. Moll. Su. (1868) 

 n:o 56. 



Djuret askgrått, ofvan nästan svart, baktill, på sidorne och 

 under Ijusgrått. 



Skalet trångt, men tydligt, nafladt, cylindriskt äggrundt, ko- 

 niskt ovalt eller aflångt kouiskt, uppåt afsmalnande, trubbigt, glän- 

 sande, brungult, slätt eller otydligt strimmigt; vindn. 5^ — 6 (mycket 

 sällan 7 — 8, den siste stor, bukig), temligen hastigt tilltagande, 

 plattade, skilda af en grund söm ; mynningen rundad, hälft ägg- 

 rund, utan tänder; nmnsömnien enkel, hvass, kanterna icke före- 

 nade på mynn. väggen, lika långa och lika bågböjda. 



FörekouiDier på fuktiga och skuggrika ställen i löfskogar, bland 

 mossa och nedfallna löf, vid trädrötter, eller uppkrupen och fästad 

 på undre sidan af bredbladiga växter, såsom Aegopodium, Tussi- 

 lago, Petasites, Ormbunkar o. s. v., ofta uppkrupen till flera alnars 

 höjd på unga, släta asp- eller bokstammar eller på telningar af 

 dessa träd, rönn m. fl. Mindre ofta finnes den på klippor, i barr- 

 skogar bland lingon- och blåbärs-ris samt på säfven vid sjöstränder. 

 Det är nästan endast de yngre individerna, som klättra högt upp 

 på närstående föremål, hvarempt de äldi-e endast obetydligt aflägsna 

 sig från marken, i och på hvilken de lullväxta i de flesta fall ute- 

 slutande förekomma. Dessa sednare äro mycket sällsynta, antingen 

 detta beror deraf, att snäckorna sällan uppnå sin fulla utveckling, 

 eller att de fullväxta äro svåra att upptäcka på och i jorden, eller 

 deraf, att skalets tidigt inträfi'ande förvittring förorsakar dess upp- 

 lösning oftast förr än det är fullbildadt. Denna snäcka skulle då, 

 liksom Balea och andra, ega förmågan att fortplanta sig, innan den 

 är fullväxt (C. Haetman). I Lappland finnes den högt ofvan barr- 

 skogsregionen (v. Wallenberg) och på Vogeserna fann Puton den 

 vid en höjd af 1150 metres. 



Utbreduiiig. I Sverige: prov. Skåne vid V. Wram och Espe- 

 röd (LiLLJEBORG och HuLTMARK), Håkanryd (Wallengren), Igna- 

 berga (Malm), Fogelsång, Dahlby Hästhage, Belteberga, Alnarp, 

 Skäralid m. fl. st. (C. A. W.) ; Blek. på många ställen vid Ron- 



