265 



13. Pupa ronnebyensis Westerl. 



Testa profunda perforata, oblongo-ovata, regulariter stria- 

 tula, nitidissima, rufo-brunnea ; anfr. 5^1 2, convexi, ultimtis pe- 

 nultimo sahcequalis, hic V3 ^citior qiiam tertius, qui dublo latior 

 secundo; sntura vcdde declivis, anfice ad peristoma ascendens, qua 

 causa anfradus penultimus, a latere visus, posfice mulio latior; 

 apertura ohllque siibpyriformis, pariete aperturali forte decUvi, 

 4-dentata: denfe parietali 1, lamelliformi, cohtmeUari 1, conico, ad 

 partem inferiorem cristce prominentis, ohsciircB, palatalihus 2, hre- 

 vibtis, lamelUfornnbus, longe discretis; peristoma nmrginibus callo 

 tenui junctis, margine cohmiellari late reflexo, exteriore expan- 

 siusculo, supra medium vix producfo, extus callo transverso, testce 

 concolore. Long. ^^Is—^^U» diam. Pj^ — Vj^ mm. 



Pupa ronnebyensis Westerlund Synopsis critica moll. (1870) 

 p. 94. 



Djuret — 



Skalet djupt nafladt, aflångt äggformigt, regelbundet finstriin- 

 madt, starkt glänsande, rödbrunt; vindn. 5*/2, konvexa, den siste 

 nästan lika bred, som den näst siste, denne ^3 bredare än den 

 tredje, som är dubbelt bredare än den andre; sömmen starkt slut- 

 tande, framtill vid mynningkanten uppstigande, li varigenom näst 

 siste vindningen blir, sedd från sidan, framtill märkbart smalare än 

 bakåt; mynningen snedt päronformig, med mynningväggen hastigt 

 sänkande sig mot spindelkanten, försedd med 4 tänder : 1 hög, 

 lamell-hk på midten af mynningväggen, långs spindelkanten, djupt 

 inne i mynningen, går från mynning väggen en hög, skarp, mörkt 

 färgad kant, vid hvars nedersta ända ofta framträder en konisk 

 tand, inom ytterkanten, djupt inne i gommen, äro två korta, långt 

 skilda tänder, af hvilka den öfversta sitter något närmare kanten, 

 båda synliga på skalets yttre sida; munsömmens kanter på myn- 

 ningväggen förenade medelst en fin list, spindelkauten bredt till- 

 bakaviken, upptill rak, nedtill genom en hastig krökning öfvergå- 

 ende i den svagt tillbakaböjda ytterkanten, hvars nedre del är lång- 

 sträckt, men den öfre efter en hastig krökning åt venster fäster 

 sig obetydligt högt på näst siste vindningen; bakom ytterkanten, 

 som ofvan midten är mycket ringa utdragen till en knappt märkbar 

 vinkel, går en svag, parallel, med skalet enfäi'gad valk och bakom 

 denna är skalet något intryckt. 



