268 



Pupa shuttleworthiana Charpentier mscr. Pfeiffer Monogr. Heli- 

 ceor. II (1848) p. 535. Kuster Conch. Cab. tab. 16, f. 36. Wester- 

 LUND Synopsis critica moU. (1870) p. 96. 

 Djuret — 



Skalet äggruudt, något glänsande, genomskinligt, horngult, fin- 

 strimmigt ; vinan. 5, knappt något hvälfda; sömmen grund, fram- 

 till knappt märkbart uppstigande; spiran småningom afsmalnaude, 

 i spetsen afrundad; mynningen sned, hälft oval eller nästan snedt 

 päronformig, med 4 tänder, nemligen på mynning väggen 1 sam- 

 mantryckt tand, som sträcker sig temligen långt inåt, på spindeln 

 1 spetsig, i gommen inom ytterkanten 2 korta, ofta mycket små, 

 nästan puuktformiga tänder; nmnsömmens kanter på mynn. väggen 

 förenade medelst en list, den yttre kanten vid midten utdragen till 

 en vinkel, svagt utböjd, upptill starkt krökt, spindelkanten svagt 

 böjd. 



Förekomst och utbreduiug. I Sverige, prov. SMnc, vid Bel- 

 teberga bland multnande blad under träden på branterna nedanför 

 källan, ej sällsynt. 



Upptäcktes vid Bex, kantonen Waadt i Schweitz af Charpen- 

 tier. För öfrigt känner jag endast en säker lokal, nemligen Pisa 

 i Itahen, derifrån jag erhålHt många exemplar, men under an- 

 nat namn. 



16. Pupa OToidea Westerl. 



Testa ovata, ventricosa, medio latissima, striatula, nitida, 

 pellucida, corneo-lufea; an fr. 5, convexi, ultimus a låter e visus 

 multo brevior ac vix latior pemiltimo, tumido; anfractus superi 

 forte accrescentes, spira adeoque late conica; sutura profunda 

 superne forte declivis, pone aperturam vix ascendens, qua causa 

 anfr. penultimus a latere visus antice et postice ccqualis; ap er- 

 tur a semiovata-rotundata, denticulis 3 coarctata: 1 parietali, 1 

 columellari, 1 palatali, profundo, omnibus minutis, brevibus, tuber- 

 culiformibus; paries aperturalis vix declivis; per is torn a simplcx, 

 acutum, marginibus callo tenui junctis, columellari superne re- 

 flexiusculo. Long. 5, diam. Pl^ mm. 



Pupa ovoidea Westerlund Synopsis critica moll. (1870) p. 96. 



Djuret — 



Skalet bredt äggformigt, men siste vindningen nedåt utdragen, 

 så att formen blir något oval och största vidden vid midten, fint 

 strimmadt, rödaktigt gult, genomskinligt, svagt glänsande; vindn. 



