270 



— ? Pupa tirolensis Gredler Verh. zool.-bot. Gesellsch. in Wien, 

 XIX 6, 4 h. (1869) p. 912. 



Djuret — 



Skalet äggrundt, tunt, slätt, glänsande, genomskinligt, mörkt 

 hornfärgadt; vindn. 5 — S^/j, konvexa, den siste, som är ungefär 

 ^/j af skalets längd, framtill med en "kort, tvärgående valk; söm- 

 men djup, vid mynningen uppstigande; mi/nningen föga sned, hälft 

 äggrund eller päronformig, med 2 — 3 tänder, nemligen 1 på myn- 

 ningväggen, 1 på spindeln och 1 i gommen, alla temligen djupt 

 inne, isynnerhet den sednare, som till följe deraf alldeles bortskyra- 

 mes af ytterkanten, om skalet vrides så, att hela spindeltanden 

 synes; gomtanden, som alltid är ohetydUg, saknas ofta; munsöm- 

 men utstående, kanterna på mynn. väggen förenade medelst en list, 

 ytterkanten ofta något förtjockad och börjar då med en vårtlik 

 upphöjning, öfvergår genom en hastig krökning från den horizon- 

 tela till den vertikala i'iktuingen, är vid midten svagt insänkt, 

 sedan nästan rak, sned tills den genom en starkare båge omärk- 

 bart öfvergår i den något utvikna spindelkanten. 



Förekommer på bergiga ställen under stenar och multnande 

 växtdelar. 



Utbrediiiiig. I Sverige togs denna snäcka först 1858 i Ltileå 

 LappniarJc vid Qvickjock på Walli-corso vid öfre gränsen af träd- 

 regionen (C. v. Wallenberg) ; sedermera (1870) är den funnen 

 ymnigt i Piteå Lappmarlc vid Mala Kapell och i öfre björkregio- 

 nen vid Arjeploug (E. H.), i Hcrjedalen (1866) på Helagsfjellet, 

 i Öfre Ljusnedalen och på Funnäsdalsberget (F. S.), i Småland 

 (1867) vid Tenhult (E. H.). 



För öfrigt är P. arctica tagen på Rieseiigebirge (enl. Nach- 

 richtsbl. Mal. Ges. 1870 p. 115) samt vid öfre trädgräusen på 

 Fassanerbergen och på Rodlerberg i Tyrolen, så vida P. tirolen- 

 sis är identisk, och fierestädes på Grönland, om P. hoppei är 

 samma art, 



18. Piipa piueticola Westeel. 

 Testa rimata, ovato-cylindracea, nitida, minutissime striata, 

 cornea vel fusco-fulva; anfr. 5, convexi, sensim accrescenfes, idti- 

 mus penultimo suhcequalis, Jiic tertio, secundo duplo latiore, ^j^ 

 latior, spira elongata, sensim aftenuata, ohtusa; sntura profunda, 

 minime declivis, suhhorizonfalis, ad aperturam vix ascendens, adeo- 

 que anfractus pemdtimus a latcre visus antice et postise cequalis 



