272 



longituäinalihus; ap er tur a semi-ovalis, 6 — 8-dentata: denfibus 2 

 parietalihus, lamelliformihus, 2 — 4 columellarihus, ohtusis, inferiori- 

 bus minimis, 2 palatalibus, e callo transverso excuntibus; peri- 

 stoma tenue, vix reflexiusculum, margine exteriör e superne levi- 

 ter curvato, medio angulatim subprodiicto. Long. 2 — 5^/3, diam. 



Vertigo pusilla Muller Verni. Hist. II (1774) p. 124. Rossmäss- 

 ler Iconogr. X (1839) p. 29, f. 649. Moquin-Tandon Moll. Fr. II 

 (1855) p. 409, t. 29, f. 12 - 14. Jeffreys Brit. Conch. I (1862) p. 

 263. Westeulund Sv. moll. (1865) p. 74; Coll. Typ. Moll. Su. (1868) 

 11:0 63. — Pupa vertigo Draparnaud Tabl. Moll. (1801) p. 57. — 

 Pupa pusilla Nord. & Nyl. Finl. Moll. (1856) p. 44, f. 36. E. v. 

 Mårtens Binnenmoll. Norweg. in Malak. Blätt. III (1857) p. 96. 

 Mörch Syn. Moll. Dan. (1864) p. 29. Wesierlund Synopsis critica 

 moll. (1870) p. 98. 



Djuret hvitgrått, med trefvarne och öfra delen af kroppen 

 vackert gråblå, 



SJcalet utdraget äggformigt, nedom midten, straxt ofvan myn- 

 ningen, bredast, uppåt alltjemt afsraalnande, mycket fint strimmadt 

 eller nästan slätt, glänsande, genomskinligt horugult; vindn. 5 — 5^2» 

 temligen konvexa, skilda genom en djup söm, den siste vid basen 

 sammantryckt, på sidan intryckt, med två små långsgående fåror, 

 motsvarande tänderna i gommen, framtill med en åslik uppsvall- 

 ning, lika bred som den nästföregående, hvilken är mycket bredare 

 än den tredje; mynningen hälft äggrund, försedd med 6 — 8 tän- 

 der, af hvilka 2 sammantryckta, temhgen höga afrundade på myn- 

 ningväggen, stundom med en liten spetsig tand framom de andra, 

 2 — 4 trubbiga på spindeln, de båda nedersta mycket små, 2 i gom- 

 men inom ytterkanten, sammanhängande med en tvärgående gom- 

 valk; munsömmen tunn, hvitaktig, något tillbakaviken, med kan- 

 terna likformigt böjda, den yttre på midten intryckt och utdragen 

 till en trubbig vinkel, hvarigenom kanten bildar två bågar, en öfre 

 kort, men stark, en undre längre och jemn. 



Förekoniuier bland mossa på stenar och träd, under affallna 

 löf, under multnande trästycken, under och bland stenar i stenrösen 

 o. s. v. i dälder, trädgårdar, parker, lummiga skogar m. m. 



Utbredniiig. I Sveriges södra och mellersta provinser åtmin- 

 stone till och med WestmanJand, flerestädes ymnig. I Norge har 

 prof. Särs (enl. E. v. Mårtens) funnit den vid Bergen, hvarför- 

 utan den är ymnig vid Kristiania på Ladegaardsöen och på Malm- 



