280 



Skalet tydligt iiafladt, spolformigt koniskt, spetsadt, mörkt röd- 

 brunt, någongåug gulbrunt, ofta med gråblått öfverdrag, oregel- 

 bundet, finare eller gröfre striramadt, svagt glänsande; vinan. 7, 

 mycket sällan 8, starkt hvälfda, skilda genom en djup söm, den 

 siste mycket bredare än den föregående, på nacken något plattad; 

 mynningen nästan omvändt äggrund, försedd med 7 hvita lameller : 

 på mynningväggen äro 2, den ene på midten, djupt inne i myn- 

 ningen, den andre, stor och glänsande livit samt ofta slutande med 

 en tandlik uppsvallning, i vinkelen emellan ytterkanten och myn- 

 ningväggen, på spindeln äro 2 lameller och i gommen inom ytter- 

 kanten 3, af hvilka den öfverste är kortare än de öfrige ; utom 

 lamellen på mynn. väggen invid ytterkanten äro alla belägna djupt 

 inne i mynningen och gomlamellerne skina igenom skalet och synas 

 på utsidan såsom tre hvita långsgående streck; munsömmen är ut- 

 böjd, ljusröd eller hvit, utan läpp, ytterkanten upptill starkt ut- 

 stående bågböjd, sedan långsträckt, spindelkanten rät. 



■ — ■ Jiordcum Stud.: testa sublaevigata, plicis palatalibus semper 

 2; long. 5, diam. 2 mm. (sk. nästan slätt, med blott två gom- 

 lameller). 



— subcereana Westekl. : apertura 8-plicata : plica maxima 

 angulari, parietali 1 profunda, columellaribus 2, palatalibus 4, sub- 

 Eequalibus, marginem non attingentibus ; long. l^j^ — 8, diam. 2\'2 

 mm. (mynn. med 8 lameller eller veck: 1 mycket stor på mynn. 

 väggen nära ytterkanten och 1 på midten af mynn. väggen, djupt 

 inne, 2 på spindeln och 4 nästan lika stora i gommen inom ytter- 

 kanten, hvilken de icke uppnå). 



Förekommer hos oss endast i kalktrakter, på stengärdesgårdar, 

 murar, i steurösen o. s. v., antingen bland mossa eller oftast fästad 

 på undre sidan af stenar ne, i stor mängd tillsaramans. Någongång 

 finnes den på gamla trädstubbar. 



Utbredning. I Sverige är denna snäcka mycket ymnig på 

 Gotland, icke blott på hufvudöen, utan äfven på Fårö, Karlsöar 

 och andra kringliggande småöar, så att en mängd individer döljer 

 sig nästan under hvarje kalkstensstycke (Lindström) ; äfven på 0- 

 land är den allmän öfver största delen af ön; i Ö.Götl. har jag- 

 funnit den sällsynt på Omberg och i V.Götl. förekommer den, enl. 

 uppgift af prof. S. Loven, på Kinnekulle. I Danmark, på Born- 

 holm Irland kalkstenar (Bk enl. Mörch). 



Artens utbredning sträcker sig till Pyrenéerna och dess södra 

 och norra förgreningar, genom nästan hela Frankrike, hufvudsakli- 



