283 



hållas), men Swammerdäm (1742) och Geoffroy (1767) med det 

 allmänna namnet Cochica, hvarjemte den sednare äfven benämnde 

 dem Ambrée och Amphibie. Linné (1758) och Muller (177-1) 

 förde denna snäcka till det stora slägtet Uclix, derifrån Bruguiére 

 (17S9) skilde den och förenade den med sitt genus Bnlimus. Dra- 

 PARNAUD vippställde den (1801) såsom typen för ett eget genus och 

 upptog det specifika namnet hos MIjller såsom slägtuamn. I lik- 

 het med det vid samma tid uppställda slägtet Vitrina, blef väl det 

 nya genus af de flesta följande författare antaget såsom sådant 

 (Férussac upptog det emellertid såsom subgeuus af Helix under 

 namnet Cochlohijdra), men flera af dem ansågo det nödvändigt att 

 gifva det ett annat namn, ehuru naturligtvis ingen fastade sig vid 

 det äldsta af Klein, utan Lajiarck kallade det (1805) Awplulndima, 

 Oken (1815) Liicena, Studer (1820) Tapada, Hartmann (1821) 

 först Ämphibulina, sedan ÅDipliihlna, hvilka pretendenter dock ha- 

 stigt fingo gifva vika för Drap.vrnauds. I Pfeiffers Monogr. 

 Heliceor. indelas de till Succinea hörande arterna sålunda: A. Hcii- 

 siga, Omalojri/x (spira nästan ingen eller punktlik) med 1 art på 

 S:t Helena, 2 i Australien, 3 på Juan Fernandez och i S. Amerika, 

 3 i Westindien; B. BracJiyspira (spira mycket kort) med 1 art i 

 Europa (Kärnthen?), 8 i södra Asien, 3 på S:t Helena och i södra 

 Afrika, 7 på Sandwichsöarne, 6 i S. Amerika, 3 i Westindien; C. 

 AmphibuUma (spira kort, ytterste vindningen kantig) med 1 art 

 på Otaheiti och 1 på (ruadeloupe; D. Tapada (spira nästan konisk) 

 med 16 arter i Europa, 19 i Asien, 11 i Afrika, 28 i Austra- 

 lien, 33 i N. Amerika, 12 i S. Amerika och 19 på Westindiska 

 öar ne. 



A7im. Det enda slägte hos oss, med hvilket Succinea möjligen kan 

 förvexlas i anseende till skalets form, är Limnsea, men de skiljas lätt 

 derigenom, att Succinea saknar hvarje spår af det columellarveck, som 

 finnes hos Limnaea. 



Artöfversigt : 



1. Spira Jiort; wynn. ^/3 Ull ^j^ af skalets länr/d. 



Sk. ovalt, tunt, vanl. bernstensfärgadt ; vindn. o — S^/j, den siste 

 uppblåst, bukig; sömmen grund, går långt fram och är vid 

 mynn. hastigt nedåtböjd. (Djur nästan hvitt). S. piitris Lin. 



Sk. utdraget äggrundt, mycket tunt, blekt gulgrönt; vindn. 4, den 

 siste *aflång, n. plattad; söm hårfin, kortare, framtill rät. (Djur 

 alldeles svart). S. *te«;}»oralis Westerl. 



