299 



de dock, till följe af djurens stora öfverensstämmelse, en väl be- 

 gränsad och naturlig grupp. Nära 400 lefvande arter (och 160 

 fossila från Trias) äro beskrifna och uppehålla sig alla i stilla- 

 stående eller långsamt flytande vatten, till hvars yta de måste tid 

 efter annan begifva sig för att fylla andhålan med frisk luft. 

 Utom vattnet kunna de i allmänhet lefv^a endast en kort tid, 

 ehuru bland Limna;erna finnas arter, som icke blott frivilligt ofta 

 begifva sig ur vattnet upp på närgränsande stränder och i flera 

 timmar krypa omkring der, utan en och annan aflägsnar sig gan- 

 ska långt från stranden och kan sägas vara vida mera ett landt- 

 djur än t. ex. Succlnea pfeijferi eller Zonites nitida. Under 

 torka nedkrupna i sand och dy eller om vintren infrusna i isen 

 tillbringa de flesta utan svårighet några månader, orörliga, men 

 icke i dvala, ty de äro äfven under detta tillstånd känsliga för 

 vidrörande och finnas i verksamhet genast efter det de yttre för- 

 hållandena blifvit gynsammare för dem. Flera arter bruka, innan 

 de lägga sig i ro, tillsluta mynningen af skalet med ett lock, 

 analogt med epiphragma hos landsnäckorna. Födan utgöres mest 

 af vegetabilier, helst friska, men äfven multnande, äfvensom djuren 

 synas behöfva förtära en större eller mindi"e mängd sand för att 

 underlätta matsmältningen. Troschel, som ofta funnit intestiuum 

 hos dem alldeles fylld med sand, säger att de vid brist härpå 

 blifva tröga och sjukliga. Deras exkrementer äro cylindriska och 

 något krökta, men aldrig spiralformigt vridna, såsom hos Limacidse 

 och HeKcidae. Liksom de föregående familjerna äro hithörande 

 djur hermafroditer, men då hos de förra tvä individer vid par- 

 ningen ömsesidigt befrukta hvarandra, så eger detta högst sällan 

 rum hos dessa, hvilket man redan kan sluta deraf, att genera- 

 tionsöppningarne äro så skilda, utan fungerar det ena djuret så- 

 som hanne, det andra såsom hona, eller sammanhänga de såsom 

 en kedja, ofta 6—8 individer, då djuret i kedjans ena ända upp- 

 träder blott såsom hona och det i andra ändan blott såsom hanne, 

 och stundom förena sig båda ändarne, så att alla tillsammans bilda 

 en ring. Hos L. auricularia har K. E. v. Bär till och med 

 observerat ett individ befrukta sig sjelf. (Se vidare härom i 

 Inledn.). Liksom hos landsnäckorna äro äggen omgifua af en 

 stor mängd hvita, men något egentligt skal bildas aldrig, utan 

 omslutes ägget af en tunn hinna. Utmärkande är emellertid isyn- 

 nerhet att äggen hos vattensnäckorna förenas sinsemellan genom 

 klart slem till massor, såsom rommen hos fiskarne, och fästas så 



20* 



