301 



medelst tunna hinnor. Tiingmemhranen bred, med midtelhakarne 

 mycket små. på livarje sida med en biliake och vanligen med 

 hred bas. til] utseendet högst olika de betydligt större, sågade, 

 stundom nästan handlika sidohakarne. 



Skalet varierar emellan näs fan klotrundt. med mycket kort 

 spira, och äggfor migt tornlikt, med spetsig spira, till nära spolfor- 

 migt, vanligen tunt. stundom mycket bräckligt, mer eller mindre 

 genomskinande. hornfärgadt eller brunt (sällan hvitaktigt eller 

 rosenrödt), sällan svagt glänsande, slätt eller med teml. regelbun- 

 det, nät- eller gallerformigt ställda, quadratformiga fördjupningar, 

 ofta betäckt med ett mörkt öfverdrag; vid nedre ändan af den 

 öfver den vridna spindeln befintliga duplikaturen af skalet finnes 

 stundom en ganska tydlig nafvelstrimma ; vindningarne hastigt till- 

 tagande, den siste mer eller mindre bukig och stor, alltid ut- 

 görande största delen af skalet, stundom nästan hela; mynningen 

 vid, aflångt äggrund, oftast upptill spetsig. 



1. Dessa snäckor förekomma vanligen i mjukt stillastående 

 vatten, der rik tillgäng på Lemna. Myriophyllum, Potamogeton, 

 Chara och andra vattenväxter finnes. Några former föredraga 

 sjöar med klart vatten och sandbotten, andra långsamt flytande 

 bäckar eller åar, andra åter stillastående vatten i polar och träsk. 

 Afven vid kusterna af Östersjön uppehålla sig flera arter, ofta 

 under egendomliga former. I hög grad beroende af vattnets 

 och bottnens beskaffenhet, behöfves blott en ringa förändring här- 

 uti för att åstadkomma former, som både till skalets utseende 

 och konsistens afvika från den typiska, och dessa vexlingar sträcka 

 sig så långt, att man nästan aldrig träffar fullkomligt lika former 

 i skilda vattensamlingar. I stillastående eller sakta flytande vatten, 

 der djuret får ostördt utveckla sig efter den för detsamma be- 

 stämda planen, får skalet alltid i hvarje vattensamling hos de 

 olika individerna en likformighet, som fullkomligt saknas i oroligt 

 vatten, helst om det omgifves af stenrika stränder och har fast 

 botten. Denna frjränderlighet under samma inflytelser tillkommer 

 hufvudsakligen insjöformerna af de särskilda arterna, emedan hos 

 dem hvarje särskildt individ måste, på det sätt det kan, genom- 

 kämpa striden mot våg och strand. Derföre finner man aldrig 

 hos L. lacusfris det ena skalet likt det andra vid de oroliga 

 stränder den bebor och ännu mera fann jag denna formrikedom 

 stor hos L. tiimida på samma ställe i Starnbergersjön i Bayern. 

 En mängd varieteter eller öfvergångsformer försvårar sålunda i 



