303 



hawk till en derunder flytande bäck, der utbildat sig tiil L. dö- 

 des Say. ÄtVen kan man icke alltid frigöra sig från tanken på 

 tillfällig bastardbildning och Heyxemann omtalar i Nachriclitsbl. 

 d. Malak. Ges. 1869 p. 38 huru han observerat en flera timmar 

 lång parning emellan L. mirlcularia såsom 9 och en icke hälften 

 så stor L. pcrcgra såsom S- nien att den förras snart derpå föl- 

 jande död beröfvade honom glädjen att iakttaga resultatet af denna 

 förening. Liksom vid de flesta formrika moUuskslägten (jfr Fauna 

 Moll. Su., Norv. & Dan. vid Clciusilia och Pupa)^ måste man vid 

 Limnsea, och kanske framförallt här, antaga "korresponderande 

 varieteter" hos de olika arterna, d. v. s. formförändringar, som 

 äro uppkomna genom och beroende af lika eller liknande j^ttre 

 inflytelser. Derigenom lösas många svårigheter lätt nog, många 

 omtvistade former erhålla sin rätta plats och sammanhanget emel- 

 lan de verkliga arterna blir alltmera tydligt. Häi"på har man 

 dock ännu alltför litet gifvit akt. Likväl förmodade redan Ross- 

 MÄSSLER (Iconographie, H. V., 1837) att Unio decurvafus Rssm. 

 och 77. platyrhinchits Rss>i. voro analoga former, den förre af 

 U. hataviis Lam., den sednare af TJ. pictorum Lin., och E. v. 

 Mårtens (Wilrtemb. Naturwiss. H. XI, 1855) ansåg några Lim- 

 naeaformer från de större sydtyska sjöarne såsom '"'entsprechende 

 Varietäten." D:r K(^>belt (Nachriclitsbl. d. Malak. Ges., 1870, 

 Malakozool. Blätt. i870 och 1871, samt Fauna d. Nassauisch. 

 Moll., 1871) har än vidare utvecklat denna åsigt inom slägtet 

 Limnsea. I större oroliga sjöar med fast botten, isynnerhet vid 

 öppna, jemna och fasta eller steniga stränder, der snäckorna äro 

 mycket utsatta för vågslageu, antagande en kort, sammandragen form, 

 spiran blir ofta till sitt minimum reducerad och synes liksom in- 

 dragen, skalet tjockt, hvitt eller rosenfärgadt samt oftast mycket 

 starkt och fast, "till följe af det oupphörliga motståndet mot vå- 

 gornas våldsamhet" (Ivob.), mynningen får vanligen invändigt en 

 mer eller mindre stark läpp, på samma gång, som spindelen för- 

 kortas och dupHkatureu oblitereras. Sådana former äro L. 

 lacustris Hartm. af L. stagnalis Lin., L. tumida Held af L. 

 auricularia Lin. ^), L. rosea Gäll. (ymnig i Starnbei-gersee vid 



') Denna jemförelse med L. auricularia såsom stammform öfverens- 

 stämmer med Kobklts åsigt (Malak. Bl. Bd. XVII p. 157), ehuru jag 

 måste medgifva riktigbeten af Clessins anmärkning (Mal. Bl. Bd. XIX p. 

 115) att denna snäcka ofta står L. ovata Drp. ganska nära till skalets 



