306 



ofta öfvergår till identitet. Så ur förhållandet emellan följande 

 (af hvilka jag erhållit alla de amerikanska formerna i authentika 

 exemplar) : L. jugularis Say och L. stagnalis, L. ampla Mighels 

 och L. auricularia, L. colwmella Say och L. ovata. L. cata- 

 scopiitm Say och L. peregra, L. decollata Migh. och L. vulgaris. 

 L. elodcs Say, alfcmiata Say, desidiosa Say & reflexa Say och 

 L. palustris, L. kirtlandicma Lea och L. elongata o. s. v. 

 Subgenus Acella Hald. (med arten L. gracilis Say) är egendom- 

 ligt för N. Amerika (skalet tumslångt, nästan hvitt, mycket spens- 

 ligt, med långt utdragen spira, platta, utdragna vindningar och 

 mycket sned söm). Det är egentligen i norra och mellersta delen 

 af denna verldsdel, som si. Limntea förekommer, ty i staterna vid 

 Mexikanska viken och i Mexiko är slägtet föga representeradt. 

 En såsom eget genus afskild Limnseaform tillhör N. Amerika, 

 nemligen Pompholyx Lea (sk. litet, nedtryckt klotrundt, mynnin- 

 gen mycket stor, nästan cirkelrund) med en art, P. effusa, från 

 Sakramentofloden. Hvad beträffar slägtets förekomst i östra delen 

 af Asien, så är att anmärka flera af arternas nära öfverensstäm- 

 melse med vår ovata eller auricularia (ingen med stagnalis eller 

 palustris) men hvilka alla dock utmärka sig genom ett från de 

 europeiska formerna afvikande, mycket egendomligt utseende, som 

 lätt faller i ögonen, men är svårt att beskrifva (enl. ex. i Ber- 

 liner Museet), samt att E. v. Maktens på Timor fann blott två 

 exemplar af en Limna^a, på Filippinerna ett, på Molluckerna 

 intet. 



2. J. Th. Klein var den förste, som (i Tentamen methodi 

 Ostracologise, 1758) för dessa snäckor uppställde ett eget genus 

 under namnet Auricula och anför såsom typ en figur af L. stag- 

 nalis, i förstorad skala kopierad efter Lister. Klein citerar tre 

 species: det första omfattar L. stagnalis, L. palustris och må- 

 hända L. peregra; det andra är L. auricularia, det tredje inne- 



i sig sjelf är, blef, till följe af denna isolering och emedan icke den 

 ringaste tanke egnades åt undersökningen af formernas beroende af yttre 

 förhållanden, inom de mera formrika slägtena — t. ex. Linmcea, Ano- 

 donta och Unio — en ofantligt stor mängd arter beskrifna såsom egen- 

 domliga för N. Amerika, af hvilka sednare forskningar måst indraga en 

 betydlig del såsom antingen blott lokala former eller såsom långt förut 

 kända och beskrifna i Europa, vid hvilken storartade reduktion isynner- 

 het BiNNEY i sitt sednaste arbete, i Smithson. Miscell. 1865 & 1866, in- 

 lagt stor förtjenst, 



