833 



auricularia, ovata, acronica ocli peregra af Geoffroy, Mousson, 

 Hartmann, Held, Jeffreys m. fl. 



Anm. En och annan författare, ss. Rosshässler i Iconographien, 

 anser den yppigast utbildade formen vara den normala, utan att taga i 

 betraktande, att denna form, eller Hartmanns ampla, är starkt utbildad 

 blott i en riktning, hvarigenom siste vindningen tagit öfverhanden och 

 spiran till följe deraf blifvit nästan alldeles reducerad. Flera nyare 

 faunister äro till och med böjda för att såsom egen art från L. aur. 

 skilja L. ampla. Kobelt säger derom (i Mal. Bl. XVII, s. 149): '"'i/. 

 ampla Hartm. könnte vielleicht Anspruch auf Selbständigkeit machen, da 

 sie durch den geraden, fast faltenlosen Columellarrand genögend charak- 

 terisirt ist und selbst wieder Varietäten biidet", och Clessin beskrifver (i 

 Correspondensbl. des zool. -miner. Ver. in Regensb. XXV) samma form 

 med den anmärkningen: "Die hier beschriebene Form halte icli wegen 

 der sehr abvveichenden Merkmale und insbesondere wegen des ganz 

 anderen Drehungsmodus der Spindelsäule (man muss das Gehäuse durch- 

 schneiden, um den Unterschied mit der zuerst beschriebenen Form — 

 L. ventricosa Hartm. — zu erkennen) fiir eine selbständige Art, die 

 iibrigens mehrere Varietäten besitzt". Jag har här ofvan liksom i Ex- 

 posé critique des mollusques upptagit Hartmanns L. monnardi såsom en 

 egen lokalform, men får dervid nämna, att det möjligen vore riktigare 

 att betrakta denna såsom en individuel förändring, vid h vilken den för 

 L. ampla utmärkande karakteren är drifven till sin högsta spets, helst 

 L. mon. endast förekommer i enstaka exemplar och alltid tillsammans 

 med L. ampla. Ofta hafva sädana individuela förändringar eller uppen- 

 bara missbildningar af L. aur. blifvit beskrifna såsom varieteter, till 

 och med såsom egna species. Exemplar, hos hvilka hela skalet är be- 

 täckt med ett nät af platta fyrkantiga fördjupningar, måste räknas till 

 missbildningar, men upptagas af Moquin-Tandon såsom var. collisa. Äf- 

 ven hos hufvudformen blir ofta munsömmen platt utböjd och tillbaka- 

 viken till följe af yttre hinder vid kantens bildning (var. reflexa), men 

 är detta isynnerhet händelsen med L. ampla ("was bei ihrer Lebensweise 

 ja auch ganz natiirlich ist" Kob.); om nu ett ex., som redan har myn- 

 ningkanten tillbakaviken, ännu en gång kommen i mera gynsamma lef- 

 nadsförhållanden, så att manteln ännu tilltager i storlek, måste omböj- 

 ningen blifva ännu starkare och en enkel ränna uppstå; stöter kanten 

 sedan mot skalet, så bildar sig, om växandet fortfar, en dubbelränna, 

 men var kanten icke alldeles tillbakaböjd, så fortfar djuret att utbilda 

 skalet i normal riktning och den gamla mynningkanten framstår såsom 

 en mer eller mindre stark valk — formen blir "var. gihhosa" (Kob.). 



Liuiiuea *lagotis (Schrank). 



Testa vix rimata, ovato-inflata; spira acuta, produda, sub- 

 ffracilis; an fr. 4—5, ultimus suhventricosus , convcxus, infra 

 ahbreviatus, scepius multo latior quam longitudo apertura ; sutura 



