338 



Exemplar, sei es von auricularia öder vulgaris, och N. tillägger den an- 

 märkningen : spira magis quam in nostra exserta, så synes otvifvelaktigt, 

 att denna var. /J är en form af ovata och således hvarken Pfeiffers 

 eller Rossmässlers vulgaris. I Martini-Chemnitz Conchylienkabinet, Neue 

 Aufl., Bd I har Kuster afbildat L. ovata Drp. såsom vulgaris C. Pfr. 

 och tvärtom under namnet ovata en vulgaris. Under namnet Lymnceus 

 ovatus hafva Nordenskiöld och Nyländer (Finl. Moll. s. 55) sammanfört 

 L. ovatus, L. vulgaris och L. balticus, men dervid både i beskrifnin- 

 garne och på plancheu IV, f. 43 a och f. 43 b alldeles förvexlat de båda 

 förstnämnde och under f. 43 c afbildat såsom L. baltica en hafsstrand- 

 form af L. ovata. Mörch har (Syn. Moll. Dan. s. 43) upptagit Nilssons 

 Lymncea balthica såsom var. af L. peregra Mull., men måste jag anse 

 rättast föra den till lagotis och redan Rossmässler (Icon. I, 1835, §. 97) 

 uttalar sin öfvertygelse om den nära förvandtskapen emellan dessa sed- 

 nare: "Ich wiirde unsere Art unbedenklich fiir L. balthica Nilss. lialten, 

 von der ich auch bei Ziegler Originale sah, wenn mich nicht derselben 

 Aufenthalt in gesalztem Wasser abhielte". [Mörch anför från Fseröarne 

 af baltica en forma "major tenuis ssepe lineis spiralibus" och till denna 

 med! Limn. lineata Bean, Forb. & Hanl. såsom synonym, hvarföre jag 

 vill, isynnerhet emedan Kobelt i Catalog der europ. Binnenconch., 1871, 

 s. 127, på MöRCHS auktoritet citerar samma synonym, fästa uppmärksam- 

 heten dervid, att Jeffreys i Brit. Conch. I, s. 106 upptager "Liinnccus line- 

 atus Bean, MS.; F. & H. IV, p. 168, pl. CXXII, f. 7," såsom identisk 

 med sin var. 13, sinistrorsa (en monstrositet : Shell resembling that of a 

 physa in having the spire sinistral or reversed, rather solid, the spiral 

 ridges distinct and prominent) och att således nödvändigt en förvexling 

 å någondera sidan måste hafva egt rum.] Att begränsa formområdet för 

 L. lagotis är icke blott svårt, utan omöjligt, ty i alla riktningar gå dess 

 former ut, icke blott mot auricularia och ovata utan och isynnerhet åt 

 peregra. Den form jag ofvan kallat auricula har exemplar, som i hög 

 grad närma sig auricularia, under det att andra ex. på samma ställe 

 talrikt förekomma, hvilka stå så nära peregra, att Rossmässler och Kobelt 

 icke kunna beteckna dem (yngre ex.) med något bättre namn än "pere- 

 gro-vulgaris." (Då K. i Mal. Bl. XVII, s 160 om denna form säger: 

 "Sie steht so vollständig in der Mitte, dass man sie eben so gut fiir eine 

 schlanke Form von peregra, wie fiir eine gedrungene Form von vulgaris 

 halten känn", så är väl meningen att förstå alldeles motsatt mot hvad 

 orden lyda.) Huru vidt stå dock icke de typiska formerna af dessa arter 

 från hvarandra och huru väl begränsade äro icke dessa! Äro nu dessa 

 så vexlande former att anse såsom öfvergångsbildningar eller äro de 

 "korresponderande varieteter?" Båda meningarne hafva sina försvarare. 

 Kobelt anser L. lagotis, såsom en god art ("wenn man in dieser Gruppe 

 iiberhaupt von guten Arten sprechen känn"), och upptager den såsom 

 sådan, Clessin (Moll. Fauna d. Umgeg. von Augsb. s. 104) anser sig der- 

 emot i direkta observationer hafva stöd för sin åsigt, att Limnma vulga- 

 ris RossM. blott är en form af Limncea auricularia, som förändrat sig 



