342 



gnos han lemnar och , som jag här ofvan återgifvit, visar att det är en 

 verklig L. ovata, som åsyftas. 



7. Lioinxa peregra (Mull.). 



Testa perf orata, vel subumhilicata, ohlongo-ovata vel ovato- 

 ohlonga, tenuis, suhpellucida; spira mediocris, subconica, quam 

 in prcBcedentihus semper longior et erassior; an fr. 4^1^ — 5, 

 tereti-convexi, ultimus maximus, ovatus, suhventricosus, sursum 

 angustatus; s ut ur a profunda; ap er tu ra ovata vel elongato- 

 ovata supra sensim angustata, vix ^/3 longitudinis testce; pe ri- 

 st o ma simplex, acutuni vel sublahiatum. Long. 19 — 21, diam. 

 11 — 13 mm.; apert. 12 — IS^j^ mm. longa, spira 9 mm. longa. 



Buccinum peregrum Muller Verm. Hist. II (1774) p. 130. — 

 LymncBU x)eregra var. a Nilsson Hist. Moll. Su. (1822) p. 67. Friele 

 Norske Moll. (1853) p. 37. — Limncens pereger Rossmässler pr. p. 

 Iconogr. I (1835) p. 97. — LimncEa limosa var. Malm Göteb. Handl. 

 VIII (1863) p. 143, fig. e>\ Westerlund Svar. Moll. (1865) p. 91. — 

 Lymnceus pereger Nord. & Nyländer Finl. Moll. (1856) p. 57, t. 4, 

 f. 44. — Limnaa peregra Mörch pr. p. Syn. Moll. Dan. (1864) p. 

 42. — himncea limosa, peregra a major Westerlund Exp. Crit. 

 Moll. (1871) p. 116. — Limncea peregra Kobelt Nass. Fauna 

 (1871) p. 176. 



Djuret gulgrått; ögonen svarta, omgifna af en ring hvita 

 punkter; manteln blågrå, med mörkgrå eller svartaktiga fläckar, 

 aldrig brun eller gulaktig ; fotsulan hos många ex. ljusgrå, nästan 

 hvit, hos andra mörkgrå, nästan svart (KoB.). 



Skalet oftast med tydlig nafvelfåra. utdraget äggformigt, spet- 

 sigt, något bukigt, temligen tunt och genomskinligt, fint och tätt 

 strimmigt, sällan med några lätta fördjupningar såsom efter ham- 

 marslag, mattglänsande eller glanslöst, egentligen horngult; spiran 

 medelmåttig, kegelformig, i allmänhet af mynningens halfva längd 

 eller 73 ^f hela skalets, temligen spetsig; vindn. 4 — 5, konvexa, 

 den siste under midten bukig, uppåt afsmalnande, betydligt större 

 än spiran, men skilnaden är långtifrån så stor, som hos aur., 

 ovata eller lagotis; sömmen djup; mynningen stor, utdraget ägg- 

 rund, spetsig, uppåt långsamt afsmalnande, invändigt glänsande, 

 föga ljusare än utvändigt, hos hufvudformen sällan och otydligt, 

 men hos var. ofta och tydligt med en flera inom hvarandra be- 

 lägna, från spindeln utlöpande, hvita "läppbeslag" eller tvärsöfver 

 siste vindningen gående med perlmosubstans belagda strimmor, 

 h vilka vanligtvis motsvaras af en fördjupning och afvikande färg 



