362 



den undra, som på den öfra sidan; vindningarne stundom trinda, 

 från sidan bandformigt sammantryckta, så att skalet får utseende af 

 en bandrulle, men vanligen äro vindn. ofvanifrån nedtryckta och 

 mer eller mindre tydligt kölade; mynningen hjertlik, månformig 

 eller rundad, alltid genom mynningväggen mer eller mindre mån- 

 formigt inskuren, aldrig fullkomligt rund, såsom hos Valvata; mun- 

 sömmen enkel, hvass eller någongång med en läppformig aflagring 

 inom ytterkanten, kanterna på mynniugväggen oftast förenade ge- 

 nom en platt valk, den yttre alltid utdragen och längst fram- 

 stående, hvarigenom mynningen alltid blir sned i förhållande till 

 axeln. 



1. På växter och trästycken, stundom i slammet, i stilla- 

 stående, mindre ofta i flytande, vatten, helst i diken, gropar, 

 kanaler m. m., som äro rika på Chara, Myriophyllum o. s. v. och 

 der vattenytan är betäckt med Lemna, förekomma dessa snäckor, 

 oftast i sällskap med Limnseer, ty liksom flertalet bland dessa 

 sky de hår dt och' kallt bergsvatten. "I en punkt afvika de be- 

 tydligt från Limnseerua. Då man hos de sednare knappast kan 

 tala om "goda" arter och måste nöja sig med att uppställa typer 

 med omgifvande variationsgebiet, fasthålla Planorberna hårdnackadt 

 sin artkarakter och variera knappt nämnvärdt. Detta är en na- 

 turlig följd af vindningarnes långsamma tillväxt, då deras hastiga 

 tilltagande hos Limnaeerna betinga motsatsen" (Kobelt). Till följe 

 af skalets nedtryckta form och den smala kant, hvarmed vindnin- 

 garne beröra hvarandra, äro dessa snäckor mera än alla andra 

 utsatta för att genom yttre inflytanden förmås till monströsa afvi- 

 kelser från den normala bildningsformen och isynnei'het till bil- 

 dande af skalarida eller till hälften skalarida former. Hartmann 

 fann en gång i en mycket liten, med eklöf uppfylld, pöl 26 mer 

 eller mindre skalära exemplar af Pl. complanatus. Alla hithörande 

 arter lefva af vegetabiliska ämnen. Då djuret irriteras, drager det 

 sig hastigt in i skalet, hvarvid det afsöndrar en flyktig, röd (hos 

 Pl. corneus purpurröd och ymnig) vätska, hvilken man länge ansett 

 komma från egna färgförande celler vid halsen eller i mantelkan- 

 ten, men som icke är annat än djurets blod, hvars fårg dock hos 

 molluskerna högst sällan är annat än blåaktig. Utom denna egen- 

 domlighet i blodets färg, utmärker sig detta slägte genom sitt 

 platta, på den ena eller på båda sidorna, konkava skal, som vri- 

 der sig från venster till höger, såsom hos Limncea och Amphi- 

 peplea, under det att anal-, respirations- och generations-öppnin- 



