364 



penis, hvilken tagg saknas hos de öfriga (Pl. corneus, wmbilica- 

 tus, carinahis, coni2)lanattis och nitidus). I Amei-ika, emellan 

 Chili och Norra Förenta Staterna, räknar Reeve icke mindre än 

 70 species, tillhörande två eller tre vidt skilda typer. Somliga af 

 de brasilianska och vestindiska arterna äro ganska stora, men 

 uppnå icke den europeiska Plan. corneus. Mest afvikande från 

 slägttypen i östra hemisferen är i Nordamerika, der föröfrigt 

 mycket ofta de större arterna utmärka sig genom starkt utbildad, 

 tillbakaviken, klock- eller bjellerformig mynning, gruppen Heli- 

 cosoma Swains. (med skalet på ömse sidor i midten djupt insänkt, 

 vindningarne mycket uppsvällda, ofta med en upphöjd kant vid 

 båda sidorna) och Reeve anmärker med rätta, att många af hit- 

 hörande arter äro allmänna och vidt utbredda i samma trakter,' 

 der arterna af slägtet Limncea tillhöra fullkomligt samma typ, 

 som de europeiska, och ofta äro förvillande lika dessa. De tal- 

 rika nordamerikanska arterna har Binney (Land and Fr. Wat. Sh. 

 of N. Amer. II, 1865) reducerat till 28. En grupp med 6 arter 

 är vår europeiska Gyraulus Ag. och gemensam för båda verlds- 

 delarne, bland dem Pl. albus Mull., under det att de öfriga äro 

 analoga, i vissa fall mycket närstående, med de arter, som finnas 

 i gamla verldens norra hemisfer, såsom Pl. deflectus Say, Pl. di- 

 latattis GouLD, Pl. parvus Say och Pl. arcHcus Beck i N. Ame- 

 rika med resp. Pl. limopJiiliis Westerl., Pl. lemniscafus Hartm., 

 Pl. dcforniis Hartm. och Pl. rossmassleri Auersw. i Europa samt 

 Pl. aberrans Mart., Pl. compressus Hutt. och Pl. infralineatus 

 Mart. i Östra Asien. Omkring La Platå i S. Amerika finnes af 

 si. Planorbis 11 arter, men från Afrikas sydspets, ända till 30°, 

 hafva Kraus och Benzon blott funnit 3 species. I Europa torde 

 finnas minst 25 säkra arter, utom en stor mängd varieteter, äfven 

 flera af dem ofta ansedda såsom goda arter. 



2. GuETTARD (Observations i Mem. Acad. scienc. Paris, 1756) 

 angifves vanligen såsom auctor för slägtnamnet Planorbis, men re- 

 dan Petiver har i sin Gazophylacion (1702 — 1710) användt detta 

 namn för flera af våra arter, som han der både beskrifvit och af- 

 bildat (t. ex. Planorbis fluviatilis major vulgaris Petiv. = Pl. cor- 

 neué, Planorbis polygyrata minor Petiv. = Pl. vortcx, Planorbis 

 minima crassa Petiv. = Pl. contortus, Planorbis minima duorum 

 orbium Petiv. = Pl. albus.) Tournefort, 1742, begagnade nam- 

 net Cerafites. Aret efter Gtiettard beskref Adanson (Hist. Nat. 

 Seneg., 1757) en art under slägtnamnet Coretus, men följande år 



