369 



inf er dum rufescens, suhtus pallidior, parum umhilicata, supra 

 profunde concava; an fr. 4^2 — ^'/2» celerrime accrescentes, tere- 

 fes, ultimus rugis reficulafis scepius nofafus (fossularum seriehus 

 transversis scrohicidafus), inflafus, finem versus ampliatus, nfrin- 

 que ceteris mulfo alfior, anfr. omnes tanfum subfus visihiles, 

 supra primi 2 obsolefi; s ut ur a subfus profunda anfracfus an- 

 gulato-fruncafos disjungit; ap er fur a perohliqua reniformis, in- 

 tus rufo-hrunnea; peristoma simplex, alhosuhlahiatiim, margi- 

 nihus ad hasin sinulos formantihus, callo fenui junctis. Diam. 

 28, alf. ad apert. 12 mm. 



Helix cornea Linné Syst. Nat. X (1758) p. 770; Fauna Su. ed. 2 

 (1761) p. 527; S. N. XII (1767) p. 1243. - Planorhis purpura Mul- 

 ler Verm. Hist. II (1774) p. 154. — Planorbis corneus Nilsson 

 Hist. Moll. Su. (1822; p. 74. Rossmåssler Iconogr. II (1835) p. 14, 

 f. 113. Moquin-Tandon Hist. Moll. Fr. II (1855) p. 145, t. 32, f. 4, 

 5, 6. Jeffreys Brit. Conch. I (1862) p. 83. Reeve Brit. Moll. (1863) 

 p. 139, fig. MöRCH Syn. Moll. Dan. (1864) p. 47. Westerlund Sv. 

 Moll. (1865) p. 104; Coll. Typ. Moll. Su. (1868) n:o 94*; Exp. Crit. 

 Moll. (1871) p. 123. 



Djuret purpursvart, emot ljuset skiftande som sammet; tref- 

 varne ljusare, långa, slaka, böjliga, vid basen utbredda ocli sam- 

 mantryckta. 



Skalet tjockt, fast, ogenomskinligt, svagt glänsande, på tvä- 

 ren försedt med oregelbundna strimmor och olikformiga åslika 

 upphöjningar, hvarigenom det blir ojemnt, mörkt, brun- eller svart- 

 grönt, stundom med rödaktig anstrykning, under ljusare, på öfra 

 sidan djupt urhålkadt, derigenom att vindningarne trappstegslikt 

 sänka sig, så att de båda första äro djupast och knappt synliga, 

 hvarigenom endast 2 — 3 vindningar äro tydliga, på undra sidan 

 med en svag fördjupning; vindn. 4^2 — ^'/25 trinda, mycket hastigt 

 tilltagande, den yttre nästan alltid försedd med fyrkantiga, i pa- 

 rallela rader ställda fördjupningar i skalet (liksom hos flera Lim- 

 nfeer), hastigt vidgande sig mot mynningen, uppblåst, på båda 

 sidor, isynnerhet den öfra, betydligt höjande sig öfver de andra 

 vindningarne, alla endast tydliga på skalets undra sida; sömmen 

 på undra sidan, genom de konvexa, på sidorna tvärt stupande 

 vindningarne, mycket skarp och djup; mynningen mycket sned, 

 rundadt månformig, bildande ett segment af ^/3 af en cirkel, eller 

 nästan njurformig, inom mynningkanterna med en hvit söm, hvar- 

 efter hela svalget är mörkt rödbrunt; munsömmen enkel, nedtill 



