410 



1866) uppskattar arternas antal till 49, men har då säkerligen 

 inberäknadt de 15 — 16, ofta såsom egna species upptagna, varie- 

 teterna af A. fluv. Utom denna art, hvars utbredning sträcker 

 sig genom hela verldsdelen till Madeira och norra Afrika, finnas 

 i Europa följande arter: A. capuloides Jan (Italien, Pyrenéerna). 

 costulatus KiJST. (Korsika och södra Frankrike), tiberiamts Bourg. 

 (Pontiska träsken), tinei Bivona (Sicilien), depertitus Zgl (fle- 

 rest. i mellersta och södra Europa) och obtusus Morelet (Por- 

 tugal). I hela östra hemisferen finnas dessutom blott en art i Si- 

 berien (A. sihericus Gerstfeld, mycket lik A. fluv., men med 

 skalet af mer konisk form), en i Tasmania, en på Nya Zeeland och 

 en på Natallandet (enligt Reeve en möjligen skild art på Tene- 

 riffa). I vestra hemisferen har slägtet sitt centrum i Centralame- 

 rika och i Westindien. Mot söder och vester utbreder det sig 

 derifrån till Venezuela, Bahia, Kili och Mexiko, i nordvest går 

 det ofvan Kalifornien samt i norr så långt malakologiska under- 

 dersökningar äro gjorda. Dr J. G. Cooper fann dem vid 7100 

 fots höjd. Binney upptager (Land- a. Freshw. Shells of N. Amer., 

 1865) 16 arter för Nordamerika, men anser att många flera 

 finnas. 



2. Länge saknade Ancylus en bestämd plats i det zoologi- 

 ska systemet. Det ansågs såsom en Patella i miniatur och i öf- 

 verenstämmelse dermed placerade Lamarck slägtet vid slutet af sin 

 fam. Calyptraciens. Emellan manteln och den breda fotsulan fin- 

 nes på ena kroppssidan (hos Ancylus på venstra, hos Acroloxus 

 på högra) en aflång flik, vid hvilken analöppningen är, med respi- 

 rationsöppningen framom och könsöppningen bakom. Denna flik 

 blef ansedd såsom en gäle och Troschel bildade en egen afdelning 

 för dessa snäckor under benämningen Moll. Monopleurobranchiata. 

 Hartmann v. Hartmannsruthi betraktade dock Ancylus såsom en 

 verklig pulmonat, i likhet med Planorbis och Physa, och Jeffrevs 

 ställde det (1828) bland Limnseadae. Flera konkyliologer hafva 

 föreslagit att uppställa en egen familj under namn af Ancylea 

 (Menke, 1830), Ancyloides (Fitzinger, 1833), Ancyliens (Mau- 

 DUYT, 1839) eller AncyUens (Dupuy, 1851). Gegenhaur (Grund- 

 ziige d. vergleich. Anatomie. p. 363) kommer genom sina under- 

 sökningar till den åsigten, att Ancylus på visst sätt framställer 

 vattenpulmonaternas embryonalform, och djurets morfologi under- 

 stöder (enl. Stepanop anf. st.) denna mening, då den allmänna 

 formen, isynnerhet manteln med skalet, påminner om unga em- 



