411 



bryoner af Limnsea o. a. De äldsta malakologerna, såsom Lister, 

 GuALTiERi, Argenville, t. O. m. LiNNÉ (äfven långt sednare en 

 och annan, ss. Gmelin, 1778. Poiret, 1801, Fleming, 1840) be- 

 nämnde dessa snäckor helt naturligt för Patella. Geofroy an- 

 tages allmänt hafva först (i Traité somm. des Coqu. envir. de Pa- 

 ris, 1767) skiljt dem derifrån under namn af Ancylus, men detta 

 namn grundade han på A. lacustris, hvilken namnet Ancylus så- 

 ledes rättast tillhör, emedan A. fluviatilis först frånskiljdes af 

 Muller (Verm. Hist. II, 1774). Orsaken till denna förvexling är 

 Beck, som i Ind. Moll. 1837 bibehåller namnet Ancylus för flu- 

 viatilis, men åtskiljer lacustris under subgenusnamnet Acroloxus, 

 samt Gray, som i Turtons Shells Brit. 1840 skiljer de båda ar- 

 terna i olika genera, men äfven bil^ehåller namnet Ancylus för 

 fluviatilis och förer lacustris till genus Velietia. Liksom vid He- 

 lix nemoralis och hortensis o. fl. st. åtnöjer jag mig här med att 

 göra malakologerna uppmärksamma på de felaktiga benämnin- 

 garne och öfverlemnar åt andra att, om de vilja, godtgöra dessa 

 fel. Moquin-Tandon har i Journ. Conch. 1853 och sedan i 

 Hist. Nat. Moll. Fr, II, 1855, delat genus Ancylus i två sub- 

 genera, Ancylastrum (coquille dextre, animal senestre) och Velie- 

 tia (coquille senestre, animal dextre). Den första gruppen in- 

 nefattar Ancylus Auct. rec. Mörch antager (Syn. Moll. Dan., 



1864) två skilda genera: Ancylus och Acroloxus, hufvudsakligen 

 grundade på olikheten hos käken och tungmembranen. — I Ame- 

 rika och på Nya Zeeland finnes ett litet, af Pfeiffer 1849 under 

 namnet Gundlachia uppstäldt, genus (af Gray 1851 kaUadt La- 

 tia), som står Ancylus mycket nära, men likväl utmärker sig för 

 flera egendomligheter. Skalet är ancylusformigt, men med öfre 

 spetsen böjd bakåt öfver mynningkanten samt undra sidan till två 

 tredjedelar tillsluten af en flat, horizontel skifva. Enligt de un- 

 dersökningar dr Stimpson gjort (framställda i Boston Proc, 1863, 

 refer. af Binney i Land- and Freshw. Shells of North Amer., 



1865) består skalet af två delar, mindre skalet och större skalet. 

 Det förra, som bildar den fuUväxta snäckans ryggdel, är blott ^/j 

 så långt, som det större, af samma form, som en ung Ancylus, och 

 med den mycket trubbiga spetsen böjd mot höger. Detta skal 

 sammanhänger framtill med det undre eller större skalets öfversta 

 del, men hänger baktill fri öfver och utom detta skals kant. In- 

 gången till denna bakre del är afstängd genom en platt skiljevägg, 

 som dock lemnar en halfmånformig öppning, emedan djurets lefver 



27* 



