422 



vinklig och der belagd med ett något tjockare lager; munsömmen 

 sammanhängande; locket platt, hårdt och kalkartadt, beläget då 

 djuret är indraget straxt inom mynningens öppning, med ytterst 

 hastigt tilltagande vindningar. af samma antal, som skalets, och 

 den excentriska nucleus liksom skalets spets mörkt färgad och 

 slät, då locket för öfrigt är tecknadt med sneda och bugtiga 

 strimmor. 



Förekommer endast i kalkrika trakter, gerna i bokskogar, an- 

 tingen på steniga och skuggrika ställen, under nedfallna blad, un- 

 der trädrötter, buskar, häckar eller stenar, eller på soliga ställen, 

 nedanför klippor, på renar och sluttningar, vanligen gömd i löf- 

 samlingar e. d., alltid i mängd på samma lokal. Djuret är ytterst 

 långsamt i sina rörelser och mycket skyggt, alldeles såsom Val- 

 vata piscinalis, hvilket det äfven till sin skalform liknar, så att 

 det vid minsta beröring hastigt drager sig tillbaka in i snäckan, 

 hvarvid fotsulan vikes tvärsöfver på midten och de båda hälfterna 

 komma att ligga ofvanpå hvarandra, liksom förhållandet är med 

 andra locksnäckor, hvarefter det tillsluter öppningen med det 

 starka locket. Om detta i flera hänseenden märkvärdiga djurs 

 sätt att förflytta sig från ett ställe till ett annat var Rossmäss- 

 LER först i tillfälle att anställa närmare iakttagelser och medde- 

 lar dem på anf. st. sålunda: De två bredvid hvarandra liggande 

 valklika partier, i hvilka fotsulen är delad medelst en djup längs- 

 fåra i midten, agera verkligen såsom ett par fötter, så att djui'et 

 icke i likhet med våra öfriga blötdjur kryper, utan verkligen går, 

 hvilket man med lätthet kan observera då det rörer sig på inre 

 sidan af ett glas. Sitter djuret stilla, så är fotsulans båda delar 

 fasttryckta och den delande längsfåran synes blott såsom en linea. 

 Vill det deremot förflytta sig. så lösgöres fotens ena del, sträckes 

 fram omkring en linea och fasttryckes der vid glaset, hvarefter 

 fotens andra del löses, framskjutes förbi den förras fästpunkt och 

 fasttryckes, och på så sätt vexelvis agera de båda parallela par- 

 tierna af foten. Under framåtskindandet brukar djuret ofta suga 

 sig fast med sin långa och muskulösa proboscis och på så sätt un- 

 derlätta rörelsen. Hela dagen äro de i verksamhet och rörelse, 

 men om aftonen draga de sig in i skalet och tillstänga detsamma. 

 Deras exkrementer äro icke, såsom hos andx'a snäckor, långa och 

 masklika, utan likna små svarta piller. 



IJtbrediiiu^. Om dess utbredning i Danmark skrifver Mörch 

 anf. st. : "Isser paa Kridt- og Kalkbakker. Ormeö (enl. medde- 



