436 



des i skogskärr (Hartman) ; i Stockliolmstrahten i Djurgårds- 

 brunnsviken vid Blå porten samt i Badstusjön vid Skuru ladugård 

 (Hartman); i Upland flerestådes; i Wesimanland allmän (C. H. 

 J.); i Wermland vid Venerns stränder i Botilsäters socken (C. L.). 

 Enligt Nilsson går denna art ända upp i Lappland. I Norge 

 är den enligt Friele icke sällsynt. I Danmark "meget udbredt 

 i alle stillestaaeude Vande" (Mökch). 



Dess utbredning sträcker sig föröfrigt till Katalonien och 

 Spaniens norra provinser, Korsika, Sicilien, trakten omkring Pisa 

 och norra Italien, Illyrien, Ungern, Galizien, Podolien, Siebenbiir- 

 gen och i Lowkisee i närheten af Kiew, i Tysklands alla stater, 

 flerestädes ymnig, i få trakter allmän, ofta sporadisk, i Schweiz, 

 nästan hela Frankrike, Belgien, Nederländerna, England, Skottland 

 till Edinburg, i Ryssland till Arkangel ("ehuru denna lilla Val- 

 vata-art af Middendorpp upptages såsom circumpolär och äfven 

 således såsom förekommande i Finland, ega vi besynnerligt nog ej 

 något enda exemplar deraf i våra samlingar" Nord. & Nyl.), i 

 Siberien, vid Barnaul, Beresov, Irkutsk, på Kamtschatka och på 

 några ställen i Amurlandet. 



2. Vahata frigitla nov. sp. 



Testa discoidea, supra omnino plana, suhfus late umhili- 

 cafa, transversim dense et argute sfriafa, vix n/tidida, obscura, 

 virescenfi cornca; an fr. 4, forte accrcscentes, suhcylindracei, ul- 

 timus ^ magmis, aperturam ver sus dilatatus et multo ampUatus; 

 sutura canaliculata; apertura magna. Diam. 5, alt. ad apert. 

 fere 2 mm. 



Djuret — 



Skalet på öfra sidan platt, på den undra vidt nafladt, på 

 tvären tätt och groft strimmadt, knappt glänsande, mörkt, grön- 

 aktigt hornfiirgadt ; vindningarne 4, hastigt tilltagande, nästan 

 cylindriska, den ?iste stor, mot mynningen utåt och nedåt starkt 

 vidgad (i mycket högre grad än hos föregående art, men mindre 

 än hos V. macr.); sömmen rännformig; nafveln upptill vid, något 

 djup, med blott en ringa del af vindningarne synliga; mynningen 

 stor, cirkelrund, med sin öfre kant nästan jemnhög med niist si- 

 ste vindningens öfre kant och således jemnhög med spiran, med 

 nedre tredjedelen nedom den öfriga delen af skalet; munsömmen 

 enkel, skarp, rak eller svagt tiilbakaböjd. 



