437 



Förekomst och utbredning. Från Naustejaur i Pite Lappmark 

 har jägm. E. Hemberg benäget meddelat fjorton med hvarandra 

 fullkomligt öfverensstämmande exemplar. 



Anm. Det saknades en direkt förbindelse emellan V. cristata och 

 de öfriga arterna af slägtet, genom upptäckten af närvarande form är 

 denna förbindelse funnen, och då dertill kommer den äfven nya V. am- 

 higua, som förenar macrostoma m.ed piscinalis, så bilda våra Valvata, om 

 man undantager den för nordens fauna egentligen främmande och i sjelfva 

 verket äfven osäkra minuta, de bilda, säger jag, en fullkomligt samman- 

 hängande kedja, från den fullkomligt platta till den fullkomligt koniska 

 formen. I öfverensstämmelse med hvad jag yttrat vid Helix rupestris 

 emot hr Kregi,inger om nafvelns förhållande till skalformen (och som äf- 

 ven uppenbart bestyrkes af Patulagruppen bland Helices), vill jag nämna, 

 att äfven hos Valvatce skalformen ganska noga angifves genom blotta 

 uttryckandet af nafvelns form, hvilket synes af följande sammanställning. 

 V. cristata: testa supra immersa — subtus concave umbilicata; V. fri- 

 gida: testa supra plana — subtus late umbilicata; F. macrostoma: testa 

 supra convexa — subtus aperte umbilicata; V. amhigiia: testa supra de- 

 presse globosa — subtus umbilicata; V. piscinalis: testa supra trochoi- 

 dea — subtus anguste umbilicata; V. antiqua: testa supra conoidea — 

 subtus perforata. 



2. Tropidina H. & A. Adams. Testa depressa, 

 spira prominula, subtus profunde umbilicata. 

 Skalet nedtryckt, med något framstående spira, under djupt 

 nafladt. 



3. Valvata miuuta Dräp. (?) 



Testa dejjressa, suhdiscoidea, striafa, brunnea, pellucens, 

 supra spira prominula, subtus umbilicata; an fr. 3 — 5 Va? ^^^ 

 forte accrescentes, ultimus finem rersus ampliatus; ap er tur a 

 circularis, peristomate simplici. Diam. 1 — 1^1^, alt. V2 — ^U *^*^- 



Valvata minuta Drapaenaud Hist. Moll. (1805) p. 42, t. 1, f. 

 36—38.? ScHOLTz Schles. Moll. (1853) supplem. p. 14. Kohelt Nass. 

 Fauna (1871) p. 213, t. 5, f. 24. 



Djuret nästan alldeles likt det hos V. cristata. 



Skalet nedtryckt, nästan skifformigt, endast mycket ringa 

 hvälfdt på öfra sidan, men spiran tydligt skjutande upp öfver näst 

 siste vindningen, på tvären strimmadt, brunt, ofta med ett svart 

 öfverdrag, genomskinande ; vindningarne 3 — 3^2 7 temligen hastigt 

 tilltagande, den siste mot mynningen utåt och nedåt vidgad; myn- 

 ningen rund, med enkel munsöm. 



