444 



Djuret Ijusgrått eller gulgrått, med grågul gäle. som är 

 längre än trefvarne. 



Skalet äggrundt kouiskt, med spiran upphöjd öfver siste vind- 

 ningen vida mer än denna är hög, på undra sidau betäckt nafladt 

 eller genomborradt, tätt och vackert tvärstrimmadt, ofta med spi- 

 ralstrimmor: vindningarne 5. konvexa, regelbundet tilltagande, 

 skilda af en djup, rännformig söm. den siste trind. mot mynnin- 

 ningen något nedböjd och der stundom fri från den föregående ; 

 mynningen rund, med munsömmen vid nafveln något utåtviken. 



FörrkoMiEKT hos oss endast i större sjöar. 



Itbrcdninis;. I Sverige, i östligaste delen af Skåne i Råbe- 

 löfsjön och Ölsjön (Malm), vid Krageholm (E. H.). i Lyugsjösjön 

 (W. L.) och i Lefrasjön (O. N.) : i prov. ÖGrötland ymnig i sjön 

 Tåkern: endast här och i Lefrasjön funnen lefvande. I Danmark 

 ''almindelig opskyllet paa Stranden af alle större Söer'*. tagen lef- 

 vande vid Yiborg af Feddersen och i Fuursö af Poulsen; der- 

 jemte funnen i Arresö (Stp.), Esromsö (Stp.). Rien-emark (Moll. 

 Holst.) samt Tiis Sö (C. M. P.). 



På Europas fastland är denna form dessutom funnen i Krain. 

 Kärnthen, Bayern, i Wälsktyrolen vid Pergine, i östra Schweiz i 

 Vierwaldstädtersee, i Bodensee. omkring Frankfurt a. M.. vid Bonn 

 och vid Breslau. flerestädes i Mecklenburg och i Berlins omgif- 

 ning. äfvensom vid Magdeburg. vid Halle a. S.. i Holstein och i 

 diluvialmergel i Mark-Brandenburg. 



Anm. Stein, Malm m. fl. anse denna snäcka vara Mullfrs Nerita 

 contorta (Verm. Hist. II p. 187), men af pag. 384 i närv. arbete finner 

 man att detta är oriktigt, då Mullers art är en monstrositet af Planor- 

 his umbilicatus, hvilket Mörch redan visat. Samma misstag begick Menke, 

 som derigenom gaf upphof till hans Valv. contorta, ett namn, som dock 

 är flera år yngre än Sowerbys. Flera författare hafva om denna forms 

 arträtt samma tanke, som dr v. Mårtens i Nachrichtsbl. der Malak. Ges. 

 1871 p. 116: "diese Form scheint mir durch Zwischeustufen zu piscina- 

 lis uberzugehen und eine grösseren Seen eigenthumliche Form derselben 

 zu sein", ehuru han för sin del tillägger: "obwohl es sonderbar ist, dass 

 hier die Seeform höher gewunden, dagegeu bei den Lymnseen niedriger 

 gewunden ist (stagnalis var. Jacustris, auricularia var. ampla, hart- 

 nianni und monnardi)" . Detta tillägg utgör ensamt ett icke ringa bevis 

 för dess arträtt, hvarvid äfveu må anföras att denna form saknas i flera 

 sjöar, som ega en tydligt utpräglad V. piscinalis (jfr pag. 442). Tillika 

 må upptagas hvad jag härom yttrar i Sveriges Mollusker pag. 119 : "Med 

 föregående (V. pisc.) bör denna art aldrig kunna förblandas. V. pise. 

 har låg, emot siste vindningen tvärt afsatt, plattad spira, cylindrisk, af 



