466 



1. Hydrobierna älska rent, kallt och klart vatten, hvarföre 

 de företrädesvis förekomma i källor och bäckar, gerna i bergs- 

 trakter och ofta i raskt flytande smärre vattendrag, med stenig 

 eller sandig botten, mindre ofta i åar och insjöar eller kanaler 

 och ängsdiken med rent vatten, och på alla dessa ställen uppe- 

 hålla de sig antingen på bladen, i bladaxillerna och vid rötterna 

 af Chrysosplenium, Myosotis och Veronica beccabunga m. fl. eller 

 på undra sidan af flata stenar eller bräder, som äro öfverdragna 

 med conferver, eller ned i fördjupningar på stenar. Flera bland 

 arterna af gruppen Paludinella älska svagt salt vatten eller så 

 kalladt brakvatten, uppehålla sig derföre mest i flodmynningar eller 

 i större vattensamlingar, der det söta vattnet är öfvervägande, 

 men som dock genom flod eller vågsvall komma i beröring med 

 salt vatten, eller finnas de vid stränderna af djupa hafsvikar, i 

 hvilka större floder uttömma sig, och der ofta i sällskap med verk- 

 liga sötvattensnäckor, såsom Limnseer, Physer, Plauorber o. s. v., 

 hvilket gifvit anledning till att många författare (ss. Nilsson, 

 Jeffrevs, Mörch, Kreglinger m. fl.) upptagit dem bland desse 

 sednare. Af de egentliga Hydrobierna tillhöra 25 arter det eu- 

 ropeiska fuungebietet, af Amnicolpe 28 sp., af Paludinellse 30 sp., 

 det allra största antalet i länderna närmast och rundtomkring 

 Medelhafvet. Kreglinger upptager 16 arter för Tyskland i vid- 

 sträckt betydelse, af hvilka de flesta förekomma i Krain. erkehert. 

 Österrike, Steiermark, Wiirtemberg och Baden, endast en går så 

 högt upp som till Berlin, och det är samma art, som finnes hos 

 oss. För Nassau anför Kobelt blott ett species, H. dunkeri 

 Frauenf. i Frankrike finnas omkring 12 arter, men i England 

 blott en af dessa. Hydrohia (Amnicola) similis Dr. I Galizieu 

 förekomma 3 arter, men i Siebenbiirgen ingen. 



2. I början af detta århundrade fördes hithörande arter af 

 PoiRET 1801 till Bulimus, af Montagii 1803 till Turho, af Drå- 

 parn aud 1805 till Cyclostoma. Af de flesta författare räknades 

 de dock ända in i sednare tider till det stora slägtet Faludina, 

 äfven sedan Hartmann i Sturms Fauna VI 1821 för dem upp- 

 ställde slägtet Hydrohia eller sedan C. Pfeiffer i Wiegmanns 

 Archiv 1841 ytterligare åtskilde genus Paludinella. Hos en och 

 annan auctor i nyare tiden, såsom Stein 1850, Dupuv 1851, 

 Colbeau 1859 m. fl., hafva de uppgått i slägtet Byfhinia och 

 hos Moquin-Tandon 1855 bildas af dem inom detta genus ett 

 eget subgenus Bythinella. Stundom hafva de införlifvats med det 



