476 



per, hvilka först Menkb (Syn. Meth. 1830), sediiare och utförli- 

 gare Recluz (Journal de Conchyl. I. 1850) uppställt bland Neri- 

 tinerna, en del lefva uteslutande i sött flytande vatten, andra huf- 

 vudsakligen i brakvatten, såsom flodmynningar ocli strandsjöar. 

 Jemförelse mellan deras lock visar också, att dessa artgrupper, 

 som egentligen äro grundade på skalens habitus, äfven visa egen- 

 domliglieter i bildningen af lockens utskott, hvilka kunna tjena 

 till att närmare bestämma dessa grupper och bestämdt hänvisa till 

 sina platser de arter, om hvilkas ställning man blott efter skalet 

 är tvifvelaktig. Intet kännetecken på locken förmår dock förena 

 alla sötvattenarterna i motsats till samtliga brakvattenarterna. 



I allmänhet har locket hos Neritina liksom hos Nerita två 

 utskott (apophyser), hvilka hafva sin plats på den undre äldre 

 delen af inre sidan och intränga i köttmassan på den delen af 

 djurets fot, som bär locket. Dessa utskott äro af olika form och 

 divergera från hvarandra, det nedersta med kortare men äfven 

 något mera sammanti*yckt bas och klubblik mest odelad spets, 

 böjer sig mot lockets undre ända, och kan betecknas med namnet 

 tapp, apophysis cardinalis, det andra kan kallas ref, apophysis co- 

 stalis, beskrifver en båge uppåt omkring basen på den förre, när- 

 mar sig alltmera den raka, mot inre läppen svarande kanten af 

 locket och slutar ofvan denna i ett fliklikt utsprung. I vida nå- 

 got divergerande bågar går en lätt uppsvallning längs midten af 

 locket och förorsakar i midten af den raka kanten en mer eller 

 mindre tydlig protuberans. En tredje ännu vidare och äfvenså 

 divergerande båglinia bildar lockets konvexa mot ytterläppen sva- 

 rande kant, den är mer böjlig och utmärkt genom en lifligt röd 

 eller mörk färg och kan helt enkelt kallas bräm, limbus. AUa 

 dessa båglinier förlänga sig med lockets tillväxt och genomskäras 

 af dess tillväxtlinier. 



Hos de europeiska flodneritinerna (Theodoxus Montp., Neri- 

 tince ovales Menke, edentulce Recluz, Vitta Mörch och Adams, 

 typ N. fluviatilis L.) är "tappen" reducerad till sitt minimum, 

 men "refven" skarpt utpräglad och såtillvida hade Rossmässler, 

 som utgick från de europeiska arterna, rätt att förmoda blott ett 

 utskott på locket hos Neritina. Deremot äro både "tapp" och 

 "ref" väl utbildade, båda enkla och ända till basen skilda från 

 hvarandra (Neritcca J. Roth 1855, Puperita Gray 1857) hos tre 

 från Afrika till Polynesien utbredda grupper: 1) MitrulcB Menke, 

 Crepidiformes Recluz, Dostia Grav (JV". crepidularia Lam.), äf- 



