479 



tura semieircularis ; operculum paucispirale, ohlique Itc- 

 natum, calcareum, conchaceum, politum, margine externo 

 flexili, corneo, apopliyse laterali semiforfa. 



Djuret har ett bredt, nedtryckt, omvändt hjertformigt hufvud, 

 på hvars undre sida den stora veckiga munnen befinner sig; gä- 

 len ensam, lång, tresidig; andöppningen på högra sidan vid halsen. 



Skalet halft klotrundt eller hälft äggformigt, något båtlikt, 

 ofvan konvext, under plattadt, onafladt, bestående nästan blott af 

 den siste vinduingen; spiran mycket liten, belägen på sidan; myn- 

 ningen halfrund, med skarp munsöm; mynningväggen (eller, såsom 

 den här vanligen kallas, spindeln) platt, mycket bred, med skarp, 

 rak, nästan jemn kant; locket med få spiraler, den ytterste myc- 

 ket bred, halfrundt eller snedt månlikt, strällikt strimmadt, kalk- 

 artadt, plattadt musselformigt, glänsande, långs yttre kanten för- 

 sedt med en bred, hinnlik köl, vid inre kanten längst till venster 

 invändigt med ett något snedt, spetsigt trekantigt, smalt, något 

 vridet tandlikt utskott. 



1. I bäckar och åar, i träsk och sjöar äfvensom i djupa 

 hafsvikars föga salta vatten, endast sällan der salthalten är större, 

 uppehålla sig dessa snäckor, på och under stenar eller andra i 

 vattnet liggande och med alger öfverdragna föremål, men, som det 

 synes, mycket sällan på lefvande växter. Efter lokalens beskaffen- 

 het, der de förekomma, vexla de mycket till skalets form, färg- 

 teckning, storlek och fasthet, hvarföre äfven vår N. fluviat. gifvit 

 anledning till uppställandet af ganska många arter och kunde nä- 

 stan gifva anledning till ännu flera. Huru denna snäcka varierar 

 på Gotland, derom skrifver dr Lindström: Till färgen har man 

 bland de Gotländska formerna af denna art att skilja emellan en 

 mörkfärgad varietet, lefvande i åar och i Östersjön, samt en ljus- 

 färgad med gul eller brandgul läpp, hvilken lefver i träsken. Den 

 förra har i Gothems å vanligen, liksom alltid i Närs å, tätt sit- 

 tande vinkliga streck på hvit grund, men stundom är färgen skif- 

 ferlik, eller med två svarta band genom de vinkliga strecken. 

 Dessa former lefva icke utefter åarnes hela lopp, utan endast mot 

 nedre hälften och mynningen. Den från Närs å är större och 

 tjockskaligare. Den i Östersjön lefvande, der den sitter fästad på 

 stenar vid stranden, är liten, enfärgadt svart eller med tätt sit- 

 tande linier. Den i träsken lefvande hvita färgvarieteten har gula, 

 ljusgröna, rosenröda, bruna flammiga streck. Vanligen är myn- 



