481 



större och mindre punkter; 9:o (unicolor) enfärgadt blekgul, ljust 

 orange eller brandgul, grönaktig, röd, brun, brunviolet, svartaktig, 

 purpurrödt svartaktig eller svart. Sådana skal, som äro mera ut- 

 satta för solen, hafva fläckarne, linierna eller punkterna ljust vio- 

 letta, blekt purpurfiirgade eller lifligt rosenröda. De europeiska 

 Neritinaformerna bilda tillsammans möjligen följande arter : N. fiu- 

 viatUis L., meridionalis Phil. (Sicilien), rJiodocalpa Jan. (Garda- 

 see), danubialis C. Pfr. (Donaugebietet), sardoa Menke (Sardi- 

 nien), violacca Mouel. och inquinata Morel. (Portugal), pelo- 

 jjonesiaca Recl. (Morea), nigrina Kutsch. (Kroatien), valentina 

 Graélls (Spanien och Portugal), äfvensom jordani Butl. och 

 bellardi Mouss. i Syrien. 



2. Hos Lister, Gttaltieri och andra bland de första mala- 

 kologiska författarne räknades sötvatten-Neritinerna tillsammans 

 med de i hafvet lefvande såsom ett genus. Ner it a, och till denna 

 åsigt höra icke blott Linné, Geofroy, Muller, Draparnaud o. 

 fl. före Lamarcks bestämning af ett eget genus Neritina för söt- 

 vattenformerna, utan äfven serdermera finna många malakologer 

 det naturligast att följa de äldstes exempel och antaga ett ode- 

 ladt genus Nerita. Af denna mening äro bland andra: C. Pfeif- 

 FER (Deutschl. Moll., 1828), Recluz (Rev. Zool. Cuv., 1841, 1842), 

 Moquin-Tandon (Moll. Fr., 1855). Andra, såsom Swammerdam, 

 RuMPHius m. fl. äldre förena dem under namnet Yalvata (ett ge- 

 nusnam, som Muller sedan öfverflyttar på vår V. cristatä). De 

 flesta förklara sig dock för ett från Nerita skildt genus och be- 

 nämner detta oftast efter Lamarck Neritina. Men Lamarck för- 

 bisåg eller kände icke till att Dbnis de Montfort tolf år före 

 honom gifvit samma snäckor genusnamnet TJieodoxus (i Conch. 

 Syst., 1810, II p. 351) hvarföre en och annan författare (t. ex. 

 Art. Issel, Dei Molluschi Raccolti Nella Provinzia di Pisa, 1866) 

 af prioritetsskäl antager detta namn. Det finnes dock ett ännu 

 mycket äldre slägtnaran än detta för vår N. fluv. I. T. Klein 

 har i sin Tentamen Methodi Ostracologicse, sive dispositio natura- 

 lis Cochlidum et Concharum in suas classes, genera et species 

 (Lugduni Batavorum, 1753, 4:o, med 12 pl.) p. 20 § 52 benämnt 

 den Yitta e coeruleo virescens, operculo subcrocea och då detta 

 namn är gifvet 70 år före Lamarcks, i ett arbete, der strängt 

 skiljes emellan "genera et species", vore allt skäl att upptaga 

 detsamma. 



