493 



len röra sig och som genom sin elasticitet verkar vid deras öpp- 

 nande och tillslutande. Det ligger emellan bucklorna och bakre 

 ändan af musslan och då hos Pisidierna der bakre delen är den 

 kortaste blir det här på den smala sidan. Ligamentet är hos 

 Pis. alltid, hos Sph. merändels öfverdraget med skalsubstans och 

 derföre icke synligt utvändigt. Familjens tropiska genera hafva 

 detsamma alltid synligt på yttre sidan och det är hos dem mycket 

 kort, men mycket starkt. Det är hos de särskilda arterna af Sph. 

 och Pis. olika till färg och styrka, men temligen lika till längd, 

 och ofta invändigt innefattade i en på låslisten liggande liga- 

 menilist. 



Låslisten har hos olika arter en temligen olika bredd, så att 

 hos tunnskaliga musslor de inre låständerna räcka utom densamma 

 inåt, emedan de icke hafva plats på den mycket smala listen, 

 hvaremot de hos tjockskaliga musslor icke upptaga listens hela 

 bredd. Denna, som går längs hela öfre kanten, kommer skalkan- 

 ten närmast under bucklorna, men är temligen hög emellan lås- 

 och sidotänderna, hvilka sednare bildas derigenom att listkanten 

 blir utåt alltmera valklik tills tanden är färdig, hvarefter listen 

 hastigt upphör. Låständerna sitta antingen båda fastade med hela 

 sin form på listen eller är den inre tanden delvis insänkt i lås- 

 listens valklikt upphöjda innei"kant. Detta sednare tillkommer 

 hufvudsakligen de amerikanska arterna och af de europeiska nä- 

 stan blott S. pisidioides Gray. 



Låständerna böra, för att riktigt uppfattas, betraktas både 

 till den omkrets de bilda (ur s. k. fogelperspektiv) och till sin 

 profil och då från yttre skalkanten. Det första, hittills föga an- 

 vända, sättet är det riktigaste, emedan man derigenom lär känna 

 deras egentliga form, då man från sidan blott iakttager deras höjd 

 och konturer. Dessa tänder äro hos Sphaerier och Pisidier mycket 

 små och klena, men dock väl utvecklade. De måste undersökas 

 med en skarp loup. Deras läge är noga under buckeltopparne, i 

 venstra skalet alltid två, i det högra en eller två. De två tän- 

 derna i venstra skalet stå antingen bredvid hvarandra (ss. hos S. 

 rivicola och S. solidum) eller bakom hvarandra. I sednare fallet 

 kallar jag den tand, som står närmare yttre skalkanten yttre, den 

 som står närmare inre skalkanten inre. Stå tänderna bredvid 

 hvarandra, så är den mot musslans bakre ända riktade den haJcre, 

 den andra den främre, i hvilket fall den förra är lika med den 

 yttre, svagare, den sednare lika med den inre, den starkare, och 



