495 



utmärkt genom de alldeles egendomligt bildade bucklorna, som äro 

 relativt ganska spetsiga och långa och blott mycket långsamt öf- 

 vergå i den normala skalformen. Från sina genom en hufva mar- 

 kerade toppar bilda de ett par mer eller mindre långa buckelrör. 

 Dessa hufvor utgöra de båda skalen hos djuret just då det lem- 

 nar moderdjuret. Ehuruväl några till Corneola hörande nordiska 

 former, hafva liknande hufvor, så är dock S. calyculatum et aflf. 

 ensamt karakteriserade genom sina buckelrör. Men äfven låsen 

 är alldeles olika bildad och framförallt är det låslisten, som sak- 

 nas. Låsens tänder stå nemligen icke på en bred, omkring hela 

 öfverkanten löpande list, utan de sakna förbindelse sinsemellan och 

 stå skilda från hvarandra på svaga perlmoraflagringar. Låstän- 

 derna äro derjemte mycket finare, tunnare och ännu närmare hvar- 

 andra ställda, till formen dock temligen lika dem hos öfriga Spha?- 

 rier, hvaremot sidotänderna hafva en bredare bas, äro mindre till- 

 spetsade och liksom låständerna mycket finare och tunnare. Djuret 

 hos S. calyculatum är visserligen icke, så vidt hittils är bekant, 

 i anatomiskt hänseende skiljdt från det hos S. corneum & afi"., 

 men det har en mycket kortare lifstid, ty denna räcker icke öf- 

 ver ett år. Dessa förenade förhållanden föranleda mig att för S. 

 calyc. & afi". uppställa ett nytt genus, hvilket jag efter musslans 

 form kallar Calyculina. 



Till genus Sphserium räknas äfven två arter, hvilka likaledes 

 i hög grad afvika från den typiska S. corneum. Dessa äro de 

 brasilianska S. bahiense Spix och S. modioliforme Anton. Dessa 

 båda hafva icke bucklorna på midten af musslan utan de äro 

 skjutna betydligt åt ena sidan. Det är likväl icke bakre delen 

 af musslan, vid hvilka ligamentet ligger, som är förkortad, såsom 

 hos Pisidium, utan det är den främre delen. Bourguignat (Ame- 

 nités malacologiques) förer visserligen båda dessa arter till följe 

 af bucklans sneda läge till Pisidium (den andra har han såsom 

 mig synes alldeles onödigt gifvit ett nytt namn, P. moquinianum, 

 Am. mal. p. 61, pl. III, f. 13 — 17) och för dem bildat subgeuus 

 Eupera, hvaremot han förenat alla öfriga arterna under subgen. 

 Pera. Denna indelning grundar sig på, om ligamentet ligger på 

 musslans långa eller korta sida vid bucklan, men, då ligamentets 

 olika läge är beroende af hvilken del som hos musslan är förkor- 

 tad och alltså städse innehar sin normala plats, hvilket förhållande 

 Bourguignat synes hafva öfversett; då det är musslans främre 

 del, som blifvit förkortad, alldeles motsatsen till Pisidium; då äf- 



