497 



lorna och äro 2 i venstra samt 1 i högra skalet. De förra stå 

 antingen bredvid hvarandra (gr. Rkmlina) eller bakom hvarandra 

 (gr. Cyrenastrum och Corneola). då de delvis betäcka hvarandra. 

 I sista fallet står den ena, den inre, närmare listens innerkant, 

 den andra, den yttre, närmare denna lists ytterkant och emellan 

 båda ligger en smal men djup ränna, i hvilken, då skalen tillslu- 

 tas, den ena låstanden i högra skalet nedsänkes. Djuret öppnar 

 musslan blott så mycket, att högra låstanden fullkomligt kan ut- 

 träda ur sin ränna och formen hos alla tre dessa tänder är sådan, 

 dels genom krökning, dels genom tandspetsarnes förtjockning, att 

 de hvarken kunna rubbas till höger eller venster, hvilket isynner- 

 het är af vigt hos de i flytande vatten lefvande musslorna, eme- 

 dan ligamentet ensamt icke är i stånd att hindra rubbning i ska- 

 lens läge. Formen hos låständerna är, såsom förut är sagdt, myc- 

 ket olika hos olika arter och tillfölje deraf vigtig för artskilnaden, 

 helst om man tager i betraktande tandformens ringa föränderlig- 

 het hos Unioner och hos arter af slägtena Corbicula och Cyrena. 

 Mångfalldiga iakttagelser hafva visat att musslornas yttre former 

 i hög grad vexla efter beskaffenheten hos deras förekomstställen, 

 under det att låständernas form är öfverallt hos samma art nästan 

 alldeles densamma. 



Den inre låstanden är vanligen tjockare och mera böjd än 

 den yttre, hvilken mer eller mindre omfattar den förra mot bakre 

 delen af musslan och derigenom fasthåller högra skalets låstand, 

 som mot denna sida vanligen har en klubblik form. Mot muss- 

 lans främre del blir den inre tanden föga eller alldeles icke om- 

 fattad af den yttre. Tändernas höjd är olika; de främre äro nå- 

 got högre än de bakre, emedan skalen i främre delen af musslan 

 måste mera skiljas åt då foten skjutes ut, än det behöfves i muss- 

 lans bakre del för att lemna plats åt siphonerna. Af samma skäl 

 är främre sidotanden i venstra skalet mera tillspetsad och har der- 

 före emellan de båda tänderna i det andra skalet en motsvarande 

 mera insänkt ränna. 



Djuren hos Sphagrierna erbjuda, så vidt jag erfarit, inga säkra 

 karakterer för artskilnaden. Siphonerna skjuta ofta ganska långt 

 fram ur den något öppnade musslan, men de vexla till sin längd 

 och sin mynningform så betydligt efter vattnets värmegrad och 

 andra ännu obekanta omständigheter, att de icke kunna erbjuda 

 några säkra skiljetecken. Samma är förhållandet med den mycket 

 utsträckbara raka foten, hvars spets ofta är något orangefärgad. 



