498 



Siphonerna äro ej sällan mörkt smutsgula och den alltid dunkelt 

 färgade lefvern ofta (såsom hos Pisidierna) skönt karmosinröd. 

 Gälarne hos Sphserierna äro dubbla på hvarje sida, men de yttre 

 gälarne uppnå knappt hälften af storleken hos de inre. Inom de 

 inre sitta ungarue, fullkomligt omslutna af gälarne, och uppnå här 

 en storlek af 3 — 4 mm., hvarföre äfven sällan flera än 4 — 5 äro 

 på en gång närvarande. Manteln är begränsad af mantelsömmen, 

 en köttig uppsvallning vid kanten, hvilken söm består af en tjoc- 

 kare, manteln bandlikt omfattande, inre del och en tunnare yttre. 

 Manteln sjelf är sammanväxt, men först bakom den förtjockade 

 sömmen, hvilken är fullkomligt fri och kan lägga sig öfver sipho- 

 nernas öppningar. Vid musslans båda ändar är manteln öppen, 

 för att lemna genomgång för foten och siphonerna. Genom två 

 vid manteln fastväxta muskler öppnas och slutes musslan; på den 

 främre, framom munöppningen belägna skuldermuskeln finnas tre 

 lancettlika korta trefvare, af hvilka den ene är belägen emellan 

 och öfver de båda andra kortare. Bakom densamma begynna de 

 inre gälarne. Siphonerna äro vid basen sammanväxta, men dela 

 sig sedan gafi'ellikt; det längre gör tjenst såsom andedrägts- det 

 kortare såsom analrör. 



1. Detta slägte utgöras af små musslor, som helst lefva i dy 

 och mossa uti stillastående och långsamt flytande vatten, sällan 

 och då af vissa arter nästan endast i större, hastigare flytande 

 vattendrag. De föda lefvande ungar, hvilka länge stanna i ett 

 slags marsapium inom moderdjurets skal, der man samtidigt fin- 

 ner skalbärande ganska stora embryoner och ägg, och detta icke 

 ensamt hos utbildade fullväxta, utan äfven hos blott halfvuxna in- 

 divider. De tillhöra hufvudsakligen de temperade länderna i båda 

 hemisfererna. 



2. Hos Lister (Hist. Anim. Anglije, 1678) liksom sedan hos 

 GuALTiERi (Ind. Conch., 1742) hade de små sötvattenmusslorna 

 det gemensamma genusnamnet Musculus, hos Klein (Tent. mith. 

 ostr., 1753) Isocanclra. Linné (Syst. Nat. ed. X och Fauna Su.) 

 och efter honom Muller (Verm. Hist., 1774), Schröter (Fluss- 

 Conch., 1779), Chemnitz (Land- und Fluss-Schn., 1786), ja ännu 

 Alten (Conch. um Augsb., 1812) räknade dem alla till slägtet 

 Tellina. Linné urskiljde, liksom hans föregångare blott en art, 

 T. cornea, till hvilken Muller lade T. lacustris och T. amnica 

 såsom europeiska samt tre nya arter från Asien. Geoffroy (Coq. 

 Paris, 1767) och några efter honom gifva dem slägtnamnet Chania, 



