504 



Efter den hittills rådande uppfattningen skulle till denna 

 grupp blott höra ett enda species, nemligen den välbekanta och 

 vidt utbredda S. corneum. Ett utomordentligt stort antal exem- 

 plar från nästan alla länder i Europa har dock lärt mig att un- 

 der detta namn förekomma mycket olika bildade former, bland 

 hvilka jag anser flera nog afvikande för att betraktas såsom sjelf- 

 ständiga arter. Jag håller mig äfven här företrädesvis fast vid 

 formen och läget hos låstäuderna och anser skalformen, bredden 

 och formen hos bucklorna, deras läge, skalets tjocklek o. s. v. 

 såsom först i andra hand värda uppmärksamhet. Hithörande muss- 

 lor bebo företrädesvis stillastående eller långsamt flytande vatten, 

 sällan förekomma de i större floder och då blott i dessas lugnare 

 vikar. Bucklornas form och isynnerhet musslans bukighet är be- 

 roende af den mer eller mindre hastiga tillväxten och mest af den 

 storlek musslan har då hon lemnar moderdjuret. Då tidpunkten 

 för ungarnes framfödande och till följe deraf deras utbildning vid 

 detta tillfälle icke kan vara godtycklig utan måste hafva sin grund 

 i djurets natur, så har jag ansett mig böra för artskilnaden lägga 

 större vigt vid dessa förhållanden. Närmast föranledde detta mig 

 att såsom eget species erkänna den lilla Sph. lacusfre Dräp. 

 (icke MuLLEu), då dessutom äfven låständernas form afviker från 

 den af mig såsom typisk ansedda Sph. corneum. Företrädesvis 

 egendomlig för norden är en buckelform, som (liksom hos Ca- 

 lyculina lacustris Mull.) nedom toppen är tvärt afsatt och ut- 

 visar denna huflika buckeltopp musslans storlek vid den tid hon 

 lemnade moderdjuret och det synes som om hon från denna stund 

 tillväxt vida långsammare än förut. Ehuru jag funnit en sådan 

 form i Chiemsee i Bayern, synas mig dock de med "hufva" för- 

 sedda Sphserierna vara vida talrikare i norden än i södern. Det 

 rika material, som min k. vän dr W. lemnat mig till granskning, 

 innehåller särdeles många sådana former och jag räknar ibland de 

 i det följande beskrifna arterna tre former, som ega denna egen- 

 domlighet. Den Sphserium, som härstammar från den för detta 

 slägte nordligaste mig bekanta punkten, Samojedernas land, och 

 af hvilken två exemplar finnas i tyska malacozoologiska sällskapets 

 normalsamhng i Frankfurt a. M., har äfven dessa tvärt afsatta 

 buckeltoppar. Äfven i annat afseende äro nordens Sphserier och 

 särskildt dem som härstamma från granit- och gneisregionei-na i 

 Sverige temligen olika dem från de södra länderna, under det 

 att Daiunark icke visar någon märklig skilnad i dessa musslor 



