525 



vanligen i mycket stort antal. Liksom de stora bivalverna (föl- 

 jande familj) hafva de den del af musslan, vid hvilken foten befinner 

 sig, neduti gyttjan, under det att den andre, der andedrägts- och 

 analröret fius, är riktad uppåt och ofvan gyttjan; men i åtmin- 

 stone skenbar motsats till förhållandet hos Unio och Anodonta har 

 djuret hos Pisidium foten vid den längst utdragna ändan af mus- 

 selskalen och siphoneu vid den kortaste. Pisidierna röra sig med 

 lätthet i slammet och vattnet, hvarvid de stundom göra liksom små 

 hopp, men komma blott sakta fram på den fastare bottnen, ehuru 

 de till och med hafva förmåga att krypa på så glatta och släta 

 föremål, som glas. I likhet med Limnseerna o. fl. uppstiga de 

 ofta under solvarma dagar till vattenytan och krypa på denna 

 med nedåt vända skal. Födan utgöres kanske mest af förmult- 

 nande vegetabilier, men liksom Baudon har förf. observerat, att 

 dessa djur i hög grad älska animaliska ämnen och att man finner 

 dem särdeles talrika och mycket utbildade på sådana ställen i vatt- 

 net der döda ryggradsdjur upplösas eller der icke fullkomligt ren- 

 gjorda ben äro utkastade. Sjelfva utgöra de en begärlig föda för 

 fiskar och grodor. Äfven dessa musslor variera mycket efter före- 

 komstortens beskaffenhet och isynnerhet är det siphonens form, 

 som vexlar efter vattnets temperatur. Jenyns i sitt första arbete 

 öfver Pisidierna liksom Malm i sin afhandling öfver de svenska 

 formerna hafva dock lagt formen hos siphonen till grund för art- 

 skilnaden och för uppställandet af nya arter. Jag vill derföre upp- 

 taga några af de observationer Bourguignat gjort i detta fall. Vid 

 7 ° värme är siphonen kort, på tvären veckad, något tvär i sin 

 främre ända; vid 12° något längre, alltid tvär; vid 15° mycket 

 kort, men utåt formad som en tratt; vid 20° mycket vidgad, 

 glatt, utåt trattformig ; vid 24 ° lika formad, men mindre slät ; vid 

 35 ° mycket kort, utåt starkt sammandragen, men på midten tyd- 

 ligt uppsvälld; vid 42° lika med förra, men uppsvallningen på 

 midten betydlig. Ofta äro skalen hos dessa musslor utvändigt öf- 

 verdragna med en roströd, mer eller mindre tjock skorpa, afsatt 

 af det vatten, hvari de förekomma (this deposit appears to be 

 partly owing to a secretion of the animal, aided by its generally 

 inactive habits : Jeffr.). ''Detta är måhända tiU stor del en följd 

 af lokala förhållanden, men att dock ej alltid så är, synes derutaf, 

 att somliga arter träff'as nästan fullkomligt rena, då deremot an- 

 dra, isynnerhet på bakparten, äro inkrusterade med bottensats, 

 fastän alla lefva på ett och samma ställe. De arter, som hafva 



