536 



Musslan medelstor, utdraget oval, (främre delen mycket ut- 

 dragen, låg, något tillspetsad, den bakre hiig, trubbig) föga bukig, 

 mycket tunn, finstrimmad, föga glänsande, ljust hornfärgad, ofta 

 ljust askegrå, ej sällan med ett Ijusgult band vid kanten; buck- 

 lorna något spetsiga, temligen framstående, på högsta toppen för- 

 sedda med en skarp, snedt ställd, lamell eller nagellik knöl; Uc/a- 

 menfef mycket kort, fint, öfverbygdt; omhretsen: öfre kanten föga 

 böjd, obetydligt lägre än bucklorna, framkanten vackert afrun- 

 dad, men mycket utdragen, bildande med den svagt böjda under- 

 kanten en bredt äggformig spets, bakkanten afrundad, något tvär, 

 med en tydlig vinkel vid öfverkanten; låständerna i venstra skalet 

 2, den yttre föga böjd, temligen snedt ställd mot skalets ytter- 

 kant, tunn, mycket låg, så att den knappt räcker utom yttre 

 skalkanten, den inre tanden starkare, formad nästan såsom en lik- 

 sidig triangel, med en spets mot yttre skalkanten under det att 

 den något vinkligt inåt böjda basen ligger vid skalkantens inre 

 sida; sidotänderna enkla, temligen svaga, den främre temligen till- 

 spetsad, högre än den bakre; låstanden i högra skalet temligen 

 lång, böjd i en trubbig vinkel, hvars bakre del, som lägger sig 

 ned i rännan emellan båda låständerna i venstra skalet, är tjoc- 

 kare och kortare, den främre längre och smalare ; sidotänderna 

 dubbla, de yttre finare, men nästan lika långa, som de starkare 

 och högre inre. 



/i suecicum Cless. : concha minor, ovalis, parum elongata, 

 umbonibus prominentioribus, partem posteriorem magis approxi- 

 matis, lamellis umbonum validis; long. 4,2, alt. 3, er. 2,4 mm. 

 (musslan mindre, oval, föga utdragen, med bucklorna mera fram- 

 stående, mera närmade den bakre delen och försedda med mycket 

 starkare lameller, hvilka hafva nästan rödaktig hornfärg; öfver- 

 kanten temligen böjd, med föga tydliga vinklar mot sidokanterna, 

 bakkanten böjd, knappt tvär, framkanten har en mindre marke- 

 rad vinkel mot den ringa böjda underkanten). P. henslowianum 

 Malm. 



Förckouiuier helst i långsamt rinnande vatten, men äfven i 

 sjöar och mindre, stillastående, vattensamlingar, såsom dammar, 

 diken, gropar o. s. v. 



Vtbrediiiiig. I Sverige en i allmänhet temligen sällsynt art, 

 finnes i Skåne flerestädes, ss. i Höjeå, Alma å, Råbelöf sjö, Ölsjö 

 (Malm), Lefrasjö etc. ; i ÖG-ötland omkring Wadstena (C. A. W.), 

 i Nackebosjön och i Norrköpings ström (Hansén) o. fl. st.; i 



